10 
efter... Men den ved Trykket 
foraarsagede Spænding kan ogsaa udjævne sig, 
OD ke te) ke) 
falder sammen 
uden at OQverfladen gjennembrydes, og da maa 
man vel heri søge Aarsagen til de stærke Pulsa- 
finde Sted 
paa Jordoverfladen; denne Forklaring støttes af 
tioner med lauge Bølger, som kan 
mange lagttagelser. I Pulkowa begyndte den 
IOde Maj 1877 Blæren paa et Vaterpas plud- 
selig at oscillere med en Buevidde af 1”—2”. 
En Time før havde 
skjælv i Iquique, der ligger 10600 km. i ret 
D. 20de September 1867 
iagttoges det samme syv Minutter før Jordskjælvet 
paa Malta, ligesaa 1868 fem Minutter før et 
D. 20de Marts 1881 
begyndte for en Urmager i Buenos Ayres alle 
der været et stærkt Jord- 
Linje fra Pulkowa. 
Jordskjælv i Turkestan. 
de Pendeler, som svingede i N-S Retning, plud- 
selig at svinge stærkere, og Svingebuen blev md- 
til dobbelt saa stor som før; hos andre Urmagere 
bemærkedes det samme, men ingensteds bemær- 
kede man nogen Bevægelse i Jordbunden; man 
hørte straks efter, at der havde været Jordskjælv 
i Santiago og Mendoza Et andet mærkværdigt 
Eksempel berettes fra San-Francisco, hvor et 
Barometer begyndte at svinge, uden at der blev 
bemærket noget Stød; den følgende Dag hørte 
man, at der havde været et stærkt Jordskjælv 
1 Santiago. 
Dette er de hovedsageligste Eksempler paa 
Jordens Pulsation. Jeg tvivler ikke om, at man 
med en smule Umage vilde kunde samle flere, 
det nok til at 
overbevise os om Tilstedeværelsen af et Fænomen, 
men saa faa det end er, saa, er 
der indtil nu har været fuldstændig ukjendt. 
Botanikens Lære om Cellerne efter de 
nyeste Forskninger. 
Efter Dr. C. Fisch. 
I de sidste Aar er der foregaaet en Om- 
væltning i vore Begreber om den vegetabilske 
Celle, der har været temmelig upaaagtet, fordi 
Udviklingen er skredet rolig og stadig frem, men 
som dog har været af den mest indgribende- Be- 
tydning. Denne Omvæltning er tillige et af de 
mest lærerige Eksempler paa den saa ofte erfa- 
ringsmæssig udtalte Sætning, at en dristig men 
en 
omfattende Teori ikke paa langt nær virker saa 
skadelig paa en Videnskab, som en i den ind- 
ført falsk lagttagelse. Teorien ansporer Viden- 
skabsmanden til at søge efter Fakta til Bevis 
for den og falder sammen af sig selv, naar 
Kjendsgjerningerne taler imod den; paa en falsk 
lagttagelse derimod, som bliver antaget for rig- 
tig, bliver der bygget videre, og først efter 
månge tidsspildende Undersøgelser kommer man 
Det første Til- 
fælde er vigtigt ogsaa fordi de Kjendsgjernin- 
til en sand Erkjendelse, af den. 
ger, som har bidraget til at omstyrte en Teori, 
igjen kan bruges som Grundstene til derpaa at 
bygge en ny Teori, som staar i Samklang med 
dem og derfor ogsaa for det meste repræsente- 
rer en rigtigere Anskuelse. Paa denne Maade 
er ogsaa de Kjendsgjerninger at opfatte, som 
den nyere Videnskab fører 1 Felten mod den æl- 
dre Celleteori. 
Begrebet om GCellen, saaledes som det hid- 
indtil har hersket i Botaniken, er neppe et Aar- 
hundrede gammelt. En liden af Protoplasma 
bestaaende Blære, der var forsynet med en Celle- 
kjærne og fordetmeste ogsaa omgivet af en Mem- 
bran, var den efter mange Qmændringer indtil 
denne Dag almindelig gyldige Definition af en- 
Celle. 
sig fortjente af den, Schwann og Schleiden. 
Der er især to Mænd, som har gjort 
Det var Schwann, som i Tredive-Aarene paavi- 
ste, at baade Planter og Dyr var sammensat af 
saadanne Elementarorganer, var opbygget af Cel- 
ler, en Qpdagelse, der var i høj Grad beun- 
dringsværdig, naar tages Hensyn til den Tids 
videnskabelige Standpunkt. Schleiden bevægede 
sig mere paa Teoriens Enemærker og skabte med 
ejendommelig kritisk Metode, som trods 
mange Fejltagelser gjorde ham til en af Grun- 
derne af den videnskabelige Botanik, en Oelle- 
teori, som ikke alene fortjener vor Beundring 
paa Grund af sin Aandrighed, men som ogsaa 
at saaledes til alle Kjendsgjer- 
syntes svare 
ninger, at den, som sagt, stod fast ligetil 
Hans Teori gaar ud paa at 
enkelt Celle 
digt Individ; Plantens forskjellige Organer dan- 
den nyeste Tid. 
betragte hver som et selvstæn- 
nes at Cellehobe, hvor Cellerne er afændrede 
efter vedkommende Organs Funktion, f. Eks. de 
fladtrykte Overhudceller, de lange Vedceller o. 
s.v. Det er klart, at efter denne Betragtnings- 
maade, som tildeler de enkelte OCeller en vis 
