at Cellekjærnen er Organet for Æggehvidedan- 
nelsen eller idetmindste staar i Forhold til den. 
Det er slaaet fast, ikke blot at Cellekjærnerne 
forbliver i Behold i alle de Celler, som skal danne 
ny Protoplasma eller forøge den gamle, men 
ogsaa, at den er det sidste, som forsvinder fra 
et i Livsprocessen forbrugt Cellelegeme. 
Hvorledes vokser nu Cellevæggen, der, som 
vi ovenfor saa, danner sig afen Celleplade, idet 
en Cellekjærne deler sig? I dette Spørgsmaal 
er der en Teori, som længe har hersket, og som 
ved sin Aandrighed og logiske og mathematisk- 
fysiske Begrundelse altid vil staa som et beun- 
dringsværdigt Eksempel paa en videnskabelig 
Hypotese, nemlig Nå geli's Lære om Vækst ved 
Indlejring (Intussusception, of intus d. e. in- 
den i, og susceptio, Optagelse). Da den i lang 
Tid har udøvet og endnu udøver en stor Ind- 
flydelse paa vor Opfatning af alle organiske 
Legemers Struktur, skal den her kortelig frem- 
stilles. Det var paa visse optiske Egenskaber hos 
Stivelsekornene, at Någeli byggede sin Teori, 
Egenskaber, som findes igjen i Cellemembranerne 
og delvis ogsaa 1 Protoplasmaen; alle disse Stof- 
fer viser sig dobbeltbrydende. Efter 
ori bestaar de af Miceller, d. e&. Hobe af Mole- 
kyler, som er krystallinske og har en bestemt 
hans Te- 
Stilling til hverandre og saaledes betinger hine 
optiske Egenskaber. Hver enkelt Micel er om- 
givet af et mere og mindre tykt Lag med Vand, 
saa at de ikke støder direkte op til hverandre. 
Som bekjendt viser Stivelsekorn, naar de undersø- 
ges mikroskopisk i Vand eller andre vandholdige 
Medier, en meget smuk Lagning, der fremkommer 
ved Veksling af mørke og lyse, af mere og mindre 
stærkt lysbrydende concentriske Ringe; ligesaa 
finder man paa de fleste Vellemembraner en lignende 
Dette skyldes, 
efter Någeli, alene det mere og mindre tykke 
Vekslen af mørke og lyse Lag. 
Vandlag, som betinger en forskjellig Lysbryd- 
nings Evne.  Væksten foregaar nu paa den Maa- 
de, at Molekyler eller Molekylsamlinger trænger 
sig ind i Membranens eller Stivelsekornets Vand- 
lag for her at indlejre sig i Forhold til disses 
Form og saaledes forøge vedkommende Legemes 
Masse.  Någeli har i de mindste Detaljer paa- 
vist Muligheden af en saadan Voksemaade, og 
denne ,Indlejringsteori* gav i det hele en god 
- Forklaring for den ellers tilsyneladende ufor- 
klarlige Lagning hos Membraner og Stivelsekorn: 
13 
Sachs har endog forsøgt at gjøre en lignende 
Opfatning antagelig for Protoplasmaen. 
I denne Skikkelse har Teorien bestaaet næ- 
sten et Snes Aar, og først nu begynder der at 
optræde Røster imod den. Schimper paavi- 
ste saaledes, at naar der om Stivelsekorn, hvis 
ydre Omrids ved en eller anden Indvirkning var 
bleven uregelmæssigt, 1 Cellen lejrede sig nye 
Lag, saa føjede disse sig efter Uregelmæssighe- 
derne og udfyldte dem tilslut ganske; dette var 
et vigtigt Skridt tilbage til den gamle Paalej- 
ringsteori (Åppositionsteori). Dippel og Stras- 
burger viste, at Cellulosebjælker i det indre af 
en Havalge i ældre Tilstand bliver overlejret af 
Membranskikter, noget der ikke godt kan for- 
klares ved Indlejringsteorien. Det meste og vig- 
tigste Material for den nye Opfatning har Stras- 
burger bragt tilveje, og han har fuldstændig mod- 
bevist Någeli, der endog søgte teoretisk at be- 
vise Umuligheden af Vækst ved Paalejring. — Alt 
taler i det hele taget for, at vi maa forklare saa- 
vel Fortykningen af Cellemembraner som Væksten 
af Stivelsekorn ved Paalejring af Skikter eller 
Lameller, som umiddelbart dannes af Protoplas- 
maen. OQgsaa Fladevæksten (d. e. at Væggen 
vokser i Udstrækning, saa at Cellerummet for- 
størres) maa forklares paa denne Maade, saale- 
des at Indlejringsteorien i alle Punkter viser sig 
unødvendig. 
Hvis vi nu tilslut kaster et Blik over de 
Omvandlinger, som den hele Uelleteori har gjen- 
nemgaaet i den nyeste Tid, saa ser vi, at de 
alle hænger paa det nøjeste sammen. Naar man 
berøver Cellen dens Egenskab af selvstændigt 
Elementarorgan og biot lader den have Betyd- 
ning som et nødvendigt mekanisk og fysiologisk 
Hjælpemiddel for den samlede Organisme, saa 
maa ogsaa de Dele, hvoraf den er sammensat, 
Celle- 
kjærnen bliver det sandsynlige Organ for Ægge- 
blive Gjenstand for en ny Opfatning. 
hvidedannelsen, og Membranernes hidindtil an- 
tagne selvstændige Vækst bliver gjort afhængig 
af de til enhver Tid tilstedeværende Fornøden- 
Det, 
som vi i det foregaaende kortelig har behand- 
heder paa Membranets Plads i Planten. 
let som enkeltvise Forskninger, samler sig der- 
en harmonisk 
Humboldt. 
for sammen til et eneste Billede, 
afrundet OCelleteori. 
