have sin Opmærksomhed henvendt paa dem, og 
som Følge heraf dannede der sig snart en egen 
Præste-Kaste, som udelukkende beskjæftigede sig 
med at betragte Himmelen. Den græske Historie- 
skriver Diodorus fra Sicilien beretter, at denne 
var iritagen for alle offentlige Hverv. Der 
opbygoedes høje Bygninger, forat man derfra 
bedre og mere uhindret af den uvidende Hob 
kunde gjøre sine lagttagelser. Men disse Præ- 
ster berettede ikke, hvorledes de udgranskede 
Hemmeligheden af Stjernernes Gang, det blev 
optegnet i de hellige Bøger, hvis ældste Redak- 
tion de tilskrev Guderne selv; da denne Kaste 
holdt sig inden enkelte Familjer, forblev Hem- 
meligheden bevaret. 
Diodorus skriver om disse Præster og deres 
Astrologi: *I lang Tid har de iagttaget Stjer- 
nerne 9: Planeterne og har udforsket enhver af 
dem paa det nøjagtigste, saa de derfor kan for- 
udsige Menneskerne meget af, hvad der skal ske 
i Fremtiden. Dels ved sin Opgang, dels ved sin 
Nedgang, ofte ved sin Farve meddeler Planeterne 
det fremtidige til dem, der vil nøje give Agt 
paa deres Bevægelse. Snart forkynder de vold- 
somme Storme, meget store Regnskyl og over- 
vættes stærk Varme, overhovedet alle de For- 
andringer, der finder Sted i Luften. Af Pla- 
neterne har hver sit eget Løb og bevæger sig 
med ulige og mangfoldig 'vekslende Hastighed. 
Dog har disse Stjerner den største Indflydelse 
paa Menneskets Fødsel saavel til det Gode som 
til det Onde, og ved lagttagelse af deres Bevæ- 
gelse er de derfor i høj Grad egnet til at med- 
dele, hvad der skal ske i Fremtiden*. 
Som man ser, omtaler Diodorus to forskjel- 
lige Slags Fænomener, som Stjernerne i 
Bane kan give Vink om. De første er dem, 
der foregaar i Atmosfæren, og som hører ind 
under Meteorologien. Denne Gren af Astrolo- 
gien har man kaldt *den naturlige* Der skulde 
ikke lange Tiders Observationer til for at indse, 
at der f. Eks. i Aarstidernes Vekslen traadte en 
meget skarp Lovmæssighed frem. Men da de 
ikke havde noget Begreb om, hvoraf disse For- 
andringer fremkom, maatte de antage, at det 
var Stjernerne, der fremkaldte dem. Man har 
saaledes i Valget af Navne paa Dyrekredsens 
Tegn flere Beviser paa denne Tro. De havde 
lagt Mærke til, at den stærkeste Varme ind- 
traadte, naar Solen stod i Stjernebilledet *Løven*, 
men dette Navn var kun valgt, fordi Løven var 
anseet som det stærkeste af alle Jordens Dyr. 
Det var ikke Solen selv, som frembragte denne 
stærke Varme, nej det var det Stjernebillede, 
hvori den stod, og at det Stjernebillede, hvori 
Solen staar ved Regntidens Begyndelse, har faaet 
Navnet * Vandmanden*, har ogsaa sin Rod i denne 
samme falske Forestilling. 
Der er vel al Grund til at antage, at denne 
naturlige Astrologi har været den ældste. Men 
sin 
man har ikke standset med den, man har gaaet 
videre, og tilsidst har *den judiciariske* udviklet 
sig, efter hvilken Menneskernes Skjæbne er for- 
kyndt af Stjernernes Stilling, Farve eller andre 
mærkelige Ting ved dem. Som ovenfor bemærket 
har det først været Maanen, Mars og Venus, 
der har været Gjenstand for deres lagttagelse, 
men det varer ikke længe, inden alle Vandre- 
stjerner, Solen og Maanen indbefattet, er op- 
taget 1 Systemet. Men denne Forudsigen af den 
menneskelige Skjæbne er ikke baseret paa nogen 
Erfaring, man havde ikke fulgt et enkelt Men- 
neskes Tilskikkelser og sammenholdt dem med 
Stjernernes Gang. Havde man gaaet denne Vej, 
vilde Resultatet sikkerlig have været det Mod- 
satte. Nej, Grunden til denne skjæve Fortolk- 
ning laa som sagt 1 deres Religion, efter hvilken 
alt var skabt for Menueskerne. 
Af de Planeter, de chaldæiske Astrologer 
fæstede sin Opmærksomhed ved, var Venus og 
Jupiter anseet som heldbringende Stjerner, da 
de ved sit stærke glindsende Lys gjorde sig saa 
bemærket. Saturn derimod med sit blege, matte 
Lys og med sin langsomme, snigende Gang maatte 
være Bærer af det Qnde, ligesom Mars med sit 
rødlige Skin og sin lunefulde Bevægelse, idet 
den til visse Tider blev staaende stille, til andre 
Tider gik i modsat Retning, ikke kunde varsle 
noget Godt. Det er saaledes ikke en Tilfæl- 
dighed, at den har faaet Krigsgudens Navn. 
Man ser saaledes, at der i de ydre Fænomener 
hos Planeterne var Stof nok til at sætte Fanta- 
slen 1 Bevægelse og at uddanne et astrologisk 
System. 
Tager man nu i Betragtning, at alle de 
forskjellige religiøse Anskuelser, man finder hos 
Oldtidens ældste Folk, peger hen paa en Stjerne- 
kultus, maa Oprindelsen til Astrologien frem- 
træde som en psychologisk Nødvendighed. Og 
Systemet blev ogsaa bibeholdt senere, da Pla- 
neterne ikke længere blev betragtet som Guder, 
men kun som deres Symboler, ja da endog al 
Forbindelse mellem Mythologi og Religion var 
forsvunden, som det var Tiltælde, da det faldt 
i Hænderne paa Muhamedanerne. 
Fra Mesopotamiens Sletter udbredte den 
astrologiske Lære sig til alle de omkringboende 
Folkeslag. Da det store makedoniske Rige ca. 
300 f. Chr. blev delt, og Seleuciderne satte sig 
ned i Assyrien, var deres Regjeringssystem, der 
hvilede paa helleniske Fundamenter, lidet skikket 
for Præsteherredømme. Babylon ophørte at være 
Rigets Hovedstad, den gamle orientalske Theo- 
logi blandede sig med den græske Mythologi, 
og de chaldæiske Præster kom derved i Mis- 
kredit. De spredtes derfor over tilgrændsende 
Lande, og ikke faa søgte sin Lykke i Græken- 
land og Lille-Asien. Tidligere havde Osthanes, 
der fulgte Xerxes paa Toget mod Grækenland, 
søgt at udbrede astrologiske Lærdomme blandt 
