erne, hvorfra de gamle Isbræer tog sin Begyu- 
delse; dette er nemlig de Erfaringer, man har 
gjort om Sneliniens Beliggenhed i Forhold til 
de nuværende Isbræer. Man har fundet, at me- 
dens den Linie (Isochon), som kan trækkes gjen- 
nem Punkter, hvor Snelinien ligger i 1000 m. 
Høide, nu ligger over det nordlige Norge (se 
den udtrukne Linie paa Kartet) gik den under 
Istiden over Mellemeuropa (den punkterede Linie). 
En lignende Forskyvning sees for Linien gjennem 
de Punkter, hvor Snelinien trækkes i 1500 m. 
Høide. Medens de Linier, der gaar gjennem 
Punkter med samme Middeltemperatur, Isother- 
merne, sænker sig mod Øst, stiger de her om- 
handlede Linier. Dette kommer af, at Sneliniens 
Høide som bekjendt ikke alene athænger af Tem- 
peraturen, men ogsaa af Nedbørens Mængde, jo 
større Nedbør, eller nøiere udtrykt, jo mere Sne, 
des lavere Snelinie.  Nedbørens Mængde afta- 
ger, jo mere man fjerner sig fra det aabne Ver- 
denshav. 
Vi maa tænke os Klimatzonerne under Is- 
tiden forskudte sydover, saaledes at Norges Kli- 
ma dengang fandtes i Mellemeuropa, Mellemeu- 
ropas I Sydeuropa, medens Nordafrika ikke var 
saa tørt som nu, men rimeligvis havde et maa- 
delig varmt, fugtigt Klima. At der i de sidst- 
nævnte Egne ikke har manglet Vand i den nær- 
mest foran Nutiden gaaende geologiske Tid sees 
af de nu udtørrede, af fordums Floder udgra- 
vede Dalsænkninger *). Noget overordentlig koldt 
Klima maa man ikke tænke sig i Istiden. En 
Formindskelse af Aarets Middeltemperatur med 
69 OC. er nok til Forklaring af alle Fænomener. 
Heller ikke maa man tænke sig Istiden som 
noget hurtigt indtrædende og forbigaaende, som 
en ,Koldfeber* for Jorden. Den imdtraadte 
gradvis og svandt gradvis, ligesom ogsaa Isens 
Udbredelse til forskjellige Tider under den kolde 
Periode var meget variabel.  Aarsagen til Af- 
kjølingen har man ikke nogen sikker begrundet 
Mening om; man har 1 den senere Tid fornem- 
melig villet søge den i langsomme Forandringer 
af Jordbanens Form, fornemmelig af dens Fx- 
centricitet. i 
Levede der Mennasker i Istiden? Dette 
Spørgsmaal maa besvares med ja. I Norden 
deler man som bekjendt Forhistorien i tre Al- 
dere: den saakaldte ældre Jernalder, Bronceal- 
deren og Stenalderen. Hvad vi hos os kjender af 
Stenalderen er imidlertid kun den ,yngre* Sten- 
*) I den lybiske Ørken er af Zittel ogsaa paavist 
andre Tegn paa et fugtigt Klima forud for Nu- 
tiden, saaledes forekommer Kalktuf, en Slags i 
ferskt Vand afleiret Kalksten; paa mange Steder, 
som nuer ubeboede, forekommer betydelige Mæng- 
der af raat tilhugne Flntredskaber, et Tegn paa 
at der her har levet Mennesker; endvidere har 
man hist og her fundet Sten smeltet af Lyn, 
som har slaaet ned, altsaa Mærker efter fordums 
Uveirsbyger. 
alder, i hvilken Menneskene havde opnaaet Fær- 
dighed i den Kunst at slibe sine Redskaber. 
Forud for denne gaar den gamle Stenalder, i 
hvilken Menneskene kun betjente sig af raat til- 
hugne, uslebne Stenredskaber og for en stor Del 
levede sammen med nu uddøde Dyrearter.  Lev- 
ninger fra denne gamle Stenalder findes ingen- 
steds i Skandinavien eller det nordligste af Tydsk- 
land. Det forekommer kun 1 de Dele af Eu- 
ropa, som ikke har været bedækkede af Is eller 
ogsaa 1 de nærmest tilstødende Egne ovenpaa 
meget gammelt Istidsgrus, paa saadant, som maa 
antages at være afleiret 1 en ældre Del af Isti- 
den, før dens Afslutning. Samtidig med denne 
tror man, at den gamle Stenalder i det store 
taget ophørte. De Dyrelevninger, som man fin- 
der sammen med Stenredskaberne fra hin Tid til- 
hører mange Arter, saaledes har man ved Wei- 
mar fundet Raadyr, Hjort, Ulv, Bjørn, Bæver, 
Vildsvin, Urokse og en Del nu uddøde Dyrearter, 
nemlig Huleløve, Hulehyæne, Urelefant og en 
egen Slags Næsehorn. Man har tænkt sig, at 
denne Afleiring var fra en Afbrydelse 1 lIsti- 
den, fra en mildere Periode inden denne. Ån- 
dre Steder, for Eksempel ved Schussenried, et 
Stykke i Nord for Bodensøen, har man derimod 
fundet høimordiske Dyr, som Ren og Lemæn: 
man har der ogsaa eftervist Levninger af nordiske 
Planteformer; dette er Bevis for, at Menneskene 
her har levet i en Tid, da der raadede et me- 
get koldt Klima over Mellemeuropa. 
Nogle Forskere gaar saavidt, at de tror at 
kunne forfølge Spor efter Mennesket tilbage til 
Tiden før Istiden, til den tertiære Periode; endnu 
er dog intet sikkert fremkommet til Støtte for 
denne Antagelse. Foreløbig maa vi blive staa- 
ende ved dette Resultat: Mennesker, som brugte 
uslebne Stenredskaber, levede under Istiden. 
En varm Periode inden Istiden. 
Før har ,Naturen* meddelt, at Professor 
Johnstrup for Danmarks Vedkommende har efter- 
vist en varm Periode inden Istiden. Maaske kan 
det i Forbindelse med foranstaaende Artikel in- 
teressere at høre om nogle lignende lagttagel- 
ser fra Schweiz. De meddeles her efter Oswald 
Heer: Urwelt der Schweiz. Zweite Aufl. Zöå- 
rich 1879. 
Lad os hensætte os i Egnen ved Dirnten 
sydligst i Kanton Zirich. Vi ser for os en fre- 
delig Laudsby med vakre Bondegaarde omgivne 
af Frugthaver og frugtbare Marker; gjennem den 
veldyrkede Egn, hvor vi overalt ser Vidnesbyrd 
om Menneskets ordnende Haand, bugter sig en 
liden Elv. Fra det Fjerne hører vi Stønnen og 
Piben fra Lokomotivet, som trækker det lange 
