25 
Tog gjennem Landsbyens Marker.  Adskillig au- 
derledes saa her ud i den, geologisk talt, meget 
nærliggende Periode, som de schweizerske Geo- 
loger har kaldt Skiferkultiden. —Vistnok var 
Plantevæksten dengang den samme som nu med 
Furu, Gran, Birk og Eg som herskende Skov- 
træer, men paa den anden Side var Dyreverde- 
nen meget forskjellig; vi vilde dengang, om vi 
havde færdes her, have kunnet møde Klefanter, 
Næshorn og Urokser. Denne Forverden lærer 
vi at kjende ved at undersøge de af forskjellige 
Grus- og Sandlag bedækkede Skiferkul, som fin- 
des udbredte her henimod det omtr. 3 Fjerdin- 
ger længere Nord liggende Unter-Wetzikon. Ski- 
ferkullene er en Slags muldagtig Torv, der i lang 
Tid har været brugt til Brændematerial. De 
er dels væsentlig dannede af Mose, dels er de 
opfyldte med fladtliggende, meget ofte sammen- 
trykte Træstammer, de fleste af Furu. De Plan- 
ter man har fundet i Torvlagene, er følgende: 
Gran, Furu, saavel den almindelige som den saa- 
kaldte Bergfuru (Pinus montana, Mill.), der til- 
hører de høiereliggende Dele af Schweiz, Lerke- 
træ, Barlind, Birk, Eg, Løn (Acer psevdopla- 
tamus, L.), Hasselnød; de to Varieteter, som 
nu forekommer i Schweiz, en med kortere og 
en med længere Frugter, optraadte allerede 1 
Skiferkultiden. Endvidere er eftervist Bukkeblad 
(Menyanthis trifoliata, L.), Vandrør (Phrag- 
mites commumis, Tr.), Konglesiv (Sczrpus lacus- 
tus, L.), Bringebær, Vaspepper (Polygonum 
Hydropiper, L.), Trapa natans, L., Mys-Maure 
(Galium palustre, L.), Tytte-Bær, et enkelt Blad. 
Alle de nævnte Planter findes endnu i Schweiz. 
Den eneste Blomsterplante, som ikke hører til 
de nulevende, er en egen Vandlilie. Frøerne, 
som er det eneste, man har fundet, nærmer sig 
for en Del til Victoria regia's. Af Moser er der 
flere Arter, endvidere en Snelde (Hquisetum). — 
Heller ikke Dyrelevninger mangler. Man har 
fundet en Del Ben og en Kindtand af en Ele- 
fant (Urelefanten, Flephas antiquus, . Falc), 
som staar nær den afrikanske Elefant.  Skifer- 
kullenes tvehornede Næshorn (Rhimnoceros Mer- 
ckui, Jæg.), afviger adskillig fra de nulevende 
Arter. Uroksen (Bos primigemius, Boj.) auta- 
ges gjerne for Stamfaderen til vort nuværende 
Kvæg, som den væsentligst adskiller sig fra ved 
sin betydeligere Størrelse. Den fandtes endnu 
i en langt senere Tid, Pælebygningernes Tid, 
som vildt Dyr. Elgen og Hjorten lignede Nu- 
tidens. Den nu uddøde Hulebjørn udmærkede 
sig ved sin hvælvede Pande og store Tænder. 
At Ekorn færdedes i Skovene kan sees af en- 
kelte Grankogler, hvis Skjæl de har gnavet for 
at faa fat i Frøerne. — Endelig er ogsaa frem- 
fundne nogle Ferskvandssnegle og Vingedækker 
af Insekter, deriblandt af et Par nu uddøde. 
For Fuldstændigheds Skyld bør tilføies, at man 
ogsaa 1 andre Egne af Alperne har fundet lig- 
nende Afleiringer. 
Vi vender os nu til de ovenpaa Skiferkullene 
liggende Grusafleiringer, som er indtil over 30 Fod 
mægtige. Disse hører til, hvad man i Schweiz 
kalder laget Diluvium; det bestaar af Sand 
og Grus med Stene i vekslende Lag. Geologerne 
har, støttet paa Kjendemærker, som vi her ikke 
vil gaa nøiere ind paa, kunnet paavise, at det 
skriver sig fra en Tid, da Gletscherne, som nu 
kun træffes i de øverste Dale, var udbredte over 
de lavere Egne; nærmest tænker man sig det 
her omhandlede Grus afleiret af de fra Isbræ- 
erne nedrindende Elve. Vi belæres altsaa her om 
en Klimatforandring. Engang var Klimatet om- 
trent som det nuværende, dette fortæller Planterne 
i Skiferkullene os.  Maaske var det noget kol- 
dere, naar man skal slutte fra Bergfuruen, som 
kun sjeldent gaar ned i de lavere Egne. Denne 
Tilstand maa have varet 1 lang Tid, forat de 
mægtige Torvlag, hvoraf Skiferkullene dannes, 
kunde afsættes.  Dernæst blev Klimatet koldere, 
Isbræerne rykkede ned fra Alperne og foran- 
drede Landets Udseende. Senere engang ind- 
traadte igjen en Forhøielse af Temperaturen, 
Gletscherne smeltede og indskrænkedes omsider 
til sit nuværerde Territorium. 
Men ikke alene hvad der ligger over Ski- 
ferkullene, ogsaa deres Underlag fortæller os no- 
get om Klimatforandringer. Tildels hviler Kullene 
paa Fjeld tilhørende en meget ældre Periode, 
den miocene Formation, der indeholder Plante- 
og Dyrelevninger, som vidner om et varmt, ja 
næsten tropisk Klima. Men tildels ligger der 
nærmest under Skiferkullene Grusafleiringer af 
samme Årt som de ovenpaa liggende, altsaa Is- 
tidsgrus.  Skiferkultiden var saaledes en for- 
holdsvis varm Tid mellem to Isperioder, Skifer- 
kullene siges derfor ogsaa at være interglaciale. 
Dette, at Istiden i Schweiz skulde have havt en 
Afbrydelse, er man først kommen efter i de sid- 
ste Aar; det har naturligvis 1 bøi Grad inter- 
esseret Geologerne og vakt adskillig Diskussion; 
de mest overbevisende Steder er gjentagne Gange 
blevne besøgte og studerede, saa Sagen nu maa 
regnes for fastslaaet. 
At den saakaldte Isperiode ikke maa op- 
fattes som sammenhængende, men at flere Kli- 
matforandringer har foregaaet, støttes ogsaa af 
Forholdene andensteds, saaledes paa Kysten af 
Norfolk i England. —Foruden Klimatforandrin- 
ger, har her ogsaa foregaaet Niveauforandringer, 
idet Landet her tildels har ligget lavere end 
nu. Først har man en Række Lag, der inde- 
holder Havmuslinger; de, som ligger i de øver- 
ste af disse Lag, er høinordiske, der vidner om, 
at der, dengang de levede, her herskede et meget 
koldt Klima; de undre Lag indeholder mere syd- 
lige Former. Efter at disse Havafleiringer havde 
