være ordnede i Forhold til hverandre paa samme 
Maade som de Punkter, hvorfra de gik ud, er 
ordnede paa Gjenstanden, der vil følgelig paa 
Væggen dannes et Billede af den. Forat Bille- 
det skal blive tydeligt, maa Hullet være meget 
lidet; er det stort, vil der til hvert enkelt 
Punkt af Gjenstanden svare en større Kreds 
paa Væggen, de forskjellige Kredse vil gribe 
ind i hverandre og give et utydeligt Billede. 
Men er Hullet lidet, vil Billedet naturligvis 
blive meget mørkt, og da det ved Fotografering 
gjælder at faa meget Lys, saa maa man gjøre 
Hullet meget større og anbringe en bikonveks 
Glaslinse deri. Denne Linse, der ogsaa kaldes 
Samlelinse eller Brændglas, har som bekjendt 
den Egenskab, at der af en Gjenstand foran den 
dannes et omvendt Billede bag den, der natur- 
turligvis er meget lysere end det med det lille 
Hul frembragte Billede. Linsen indfattes 1 et 
kort Messingrør foran paa camera obscura (over- 
sat: mørke Kammer), der bestaar af en indeni 
sværtet Kasse, hvis Bagvæg, der hvor Billedet 
dannes, udgjøres af en matsleben Glasplade 
(Visirskiven), der kan flyttes frem og tilbage, 
forat man kan finde det Sted, hvor Billedet er 
tydeligst; i den Hensigt er Kassen delt 1 to 
Dele, der er forbundne med et foldet Skind. 
For ikke at himdres af uvedkommende lys, 
kaster Fotografen et mørkt Klæde over Came- 
ra'et og sit Hoved, naar han skal mdstille Bil- 
ledet skarpt paa Glaspladen. Af mange Grunde, 
som jeg her ikke kan gaa ind paa, nøjer man 
sig imidlertid ikke med én Linse; man bruger 
at sammenstille flere Linser i et fælles Rør: 
denne Samling af Linser kaldes OQbjektivet. 
Ved at bruge flere Linser kan man opnaa skar- 
pere Tegning, større Lysstyrke og deraf følgende 
kortere Eksposition og flere andre Fordele. 
Ved Hjælp af dette Camera vilde man 
kunde optage alle Gjenstande i Naturen og 
ikke blot saadanne flade Gjenstande, der kunde 
presses sammen med det følsomme Papir. Det 
lykkedes imidlertid ikke at løse dette Problem før i 
1826, da Nicephore Niepce for første Gang 
fremlagde et i Camera erholdt Billede. Han 
anvendte Asfalt (Jødebeg) i et tyndt Lag paa 
en forsølvet Kobberplade: denne udsatte han for 
Lysets Indvirkning i Camera'et, eksponerede, 
som det kaldes, i otte Timer. I Lyset forandrer 
Asfalten sig, idet den bliver uopløslig i La- 
vendelolje; tog han derfor efter endt Eksposition 
Pladen og vaskede den med Oljen, saa opløstes 
alle de af Lyset ikke trufne Steder og skylledes 
væk, medens de af Lyset trufne Steder blev til- 
bage; Halvskyggerne, Overgangen mellem lys 
og Skygge, kunde han ikke faa frem paa denne 
Maade; han kaldte sine Billeder Heliographier, 
og det var blot hans Tanke at skaffe sig Bille- 
der paa Kobberplader, som efterat være ætsede 
kunde anvendes til Trykning. I 1829 forenede 
han sig med Daguerre til videre Udvikling af 
sin Opdagelse, men døde allerede 1833 af Sorg 
over de mange mislykkede Forsøg. Faa Aar 
efter løste imidlertid Daguerre det Problem, i 
en nogenlunde kort Tid at frembringe Billeder, 
og kunde i 1889 fremlægge de første Prøver af 
sine Luysbilleder, der naturligvis gjorde en over- 
ordentlig Opsigt og vakte en Forbauselse, hvor- 
om den nuværende Generation, der næsten har 
mistet Fvnen til at forbause sig, neppe kan 
gjøre sig nogen Forestilling. Han solgte sin 
Opfindelse til den franske Regjering for en livs- 
varig aarlig Pension af 6000 fres., og d. 19 
Aug. 1889 blev den offentliggjort for som en 
Løbeild at fare over den ganske Verden og for 
snart at skaffe sig Dyrkere 1 alle større Stæder. 
Daguerre opnaaede sin Hensigt paa en ganske 
anden Maade end sine Forgjængere; han an- 
vendte som følsom Substans Jodsølv, som han 
fik ved at udsætte en Sølvplade for Joddamp. 
Det i Camera erholdte Billede er ikke synligt, 
før det biiver holdt over en Skaal med op- 
varmet Kviksølv; Kviksølvdampen slaar sig ned 
som fine hvide Kugler blot paa de Steder, 
hvor Lyset har kunnet virke, og Billedet 
fremkommer derved 1 sine fineste Fnkeltheder, 
idet man ogsaa faar Halvskyggerne med. Denne 
saakaldte Fremkaldelse af det skjulte Bil- 
lede er Hovedsagen i Daguerres Opdagelse; 
medens man før ham ved Hjælp af Lyset 
søgte at faa et Billede, der straks var 
synligt, og derfor maatte eksponere timevis, 
kunde han, ved at indføre Fremkaldelsen, nøje 
sig med en meget kortere Eksposition. Han 
gjorde sin Opdagelse ved et Tilfælde: en Dag 
lagde han nogle eksponerede Plader, hvorpaa 
der intet Billede havde vist sig (Jodsølv kan 
nemlig ved lang Belysning ogsaa give et Billede 
uden Fremkaldelse), ind i et Skab, hvori der 
blandt meget andet ogsaa stod en Skaal med 
Kviksølv: da han nogen Tid efter tog Pladerne 
ud, saa han til sin Forbauselse et Billede paa 
dem. Han tog nu den ene Ting efter den 
anden ud og fandt tilsidst, at det maatte være 
Kviksølvet, der var Skyld i dette Hekseri; han 
gjorde nu en direkte Prøve — og Daguerro- 
typien var opdaget. Det upaavirkede .Jodsølv 
blev fjernet med undersvovlsyrligt Natron; denne 
Proces kaldes Billedernes Fiksering. Bille- 
derne blev derpaa svagt forgyldte, da de ellers 
var let udsat for Ødelæggelse; Kviksølvet kunde 
nemlig fjernes ved den svageste Berøring. Man 
træffer ofte endnu paa Daguerrotypier, og man 
kan ikke andet end tilstaa, at de fremviser en 
Finhed i Enkelthederne, hvori de neppe over- 
gaaes af de moderne Fotografier. —Daguerre 
døde 1851: han var født 17 Nov. 1787, saa 
man snart kan fejre hans 100 Aars-Jubilæum. 
Uagtet Daguerrotypien var et overmaade 
stort Fremskridt, var der dog den Ulempe ved 
