Naar Luften er fri for Taage og synlige 
Skyer, kan man midt paa Dagen i Regelen se 
Solen omgiven af et skinnende blaalig- elier 
grønlighvidt Felt indfattet i en utydelig be- 
grænset Ring af svag rødlig Farve — vidt for- 
skjellig fra den bekjendte regnbuefarvede Halo 
(den saakaldte ,Gaard* om Solen), der ofte 
viser sig som Forbud mod Regn eller Sne. 
Radien i det lyse Felt er i Regelen 10 å 12 
Grader, og under rigtig heldige Omstændigheder 
kan det fine Rosenskjær udenom øines ligetil 
30 Grader fra Solen. Ogsaa i maanelyse Næt- 
ter fremkaldes det samme Fænomen, naar Maa- 
nen staar lavt. Paa den iøvrigt klare Himmel 
ser man da Maanen med usvækket Glans midt 
i en vel begrænset cirkelrund Dunst af omtrent 
10 Graders Radius, men uden synligt Spor af 
violet Indfatning. 
Der er foruden dette et Par andre Mærker, 
som mere umiddelbart varsle det røde Skin om 
Aftenen. Naar Solen ved klar Luft nærmer sig 
den vestlige Horizont, faar Himlen i dens Nær- 
hed oftest et eget let vatret Udseende, der 
aabenbart skriver sig fra fine og høitsvævende 
cirruslignende Skyer.  Vender man Blikket mod 
Øst, ser man Landskabet i en grønlig gul Be- 
lysning; men 10 til 15 Minutter efterat Solen 
er gaaet ned, iagttager man over den østlige 
Horizont et lavt mørkt Segment af lavendelgraa 
Farve (det er den i Jordens Skygge liggende 
Del af Atmosfæren) og derover en rødviolet 
Bue, navnlig i de sidste 
der nogle Gange og 
Dage af Febr. har været forbausende farverig 
den østlige Himmel. 
og strakt sig høit op over 
Saalænge dette varer, og det er ikke mange 
Minutter, mærker man ingen synderlig Farve- 
forandring paa Vesthimlen. Først naar det rød- 
violette Skin 1 Øst taber sig i Dunkelbed, og 
Jordskyggen raskt stiger høiere og høiere, be- 
gynder det røde Skin paa den vestlige Himmel 
at afsløres, idet de lavere før solbeskinnede 
Luftlag berøves den Glans, der gjorde, at den 
langt svagere røde Reflex fra de øvre Lag ikke 
før kunde sees. å 
Det Stof, der betinger disse Fænomener, 
synes saagodtsom uafbrudt 1 tre Maaneder at 
have været tilstede i den Del af Atmosfæren, der 
hviler over vort Jordstrøg, da der paa en Und- 
tagelse nær (den 21de Februar) ikke har været 
en Aften her i Christiania, uden at det rosenfarvede 
Skin har vist sig. Men det har optraadt med 
høist forskjellig Intensitet ag Udstrækning; og 
medens det Luftlag, der indeholder det fine 
Stof, i de sidste Novemberdage var som et 
sammenhængende Slør i mindst 5 å 6 Mils 
Høide udbredt over hele Europa, viser lagtta- 
gelserne fra den sidste Maaned, at der er op- 
staaet Huller og Rifter i Sløret, paa samme Tid 
som det har sænket sig ned til 2 å 3 Mils 
Høide over Jorden, Men til nogen gradvis Af- 
dage 
tagen er der endnu intet Spor. Tvertom. Rig- 
tignok syntes Luftsynets Svaghed Onsdag den 
2I1de Febr. og dets fuldstændige Udebliven den 
følgende Dag at varsle dets endelige Ophør. 
Men saa viste det sig igjen 1 de sidste Februar- 
i en rentud henrivende Skjønhed baade 
Morgen og Aften; og selv det om Dagen syn- 
lige blaahvide Felt om Solen og det blegrøde 
Skjær udenom samme var 1 disse Dage langt 
tydeligere end ellers. Der er, kort sagt, al 
Grund til at tro, at. den interessante Himmel- 
glød endnu længe vil vedblive at ledsage Solens 
Op- og Nedgang, og at den navnlig her 1 det 
Søndenfjeldske vil laane vore lyse Sommernætter 
et nyt Trylleri. 
Men hvoraf kommer nu det forunderlige 
Syn? Har vor Luftkreds skiftet Natur, eller 
hvorledes gaar det til, at et saa iøinefaldende 
før ukjendt Fænomen nu hører til Dagens Orden? 
Man har forsøgt at forklare det paa for- 
skjellig Maade.  Saavel om dets Natur og mate- 
rielle. Betingelser som Oprindelsen til disse har 
Meningerne været delte. Navnlig i den første 
Tid, medens man i Overraskelsen lod Indbild- 
ningskraften have frit Spillerum, udtømte man 
sig 1 allehaande Gisninger. Snart skulde det 
være Nordlys; snart hed det, at «Jorden var 
kommen midt ind i en Komet eller kosmisk Sky. 
Nogle mente, at det kom af en usædvanlig 
Mængde Vanddamp i Luften, andre paastod, at 
det var fine Isnaale, der opfyldte Atmosfærens 
øvre Lag. Denne Hypothese fremstilles næsten 
som en Kjendsgjerning i en Opsats, som ,yMor- 
genbladet* for nogen Tid siden meddelte efter 
et tysk Blad. — Det var naturligt, at man 
satte ,den grønne Sol*, den stærke Himmelglød 
og andre dermed forbundne Fænomener, som 
allerede fra Begyndelsen af September iagttoges 
i Indien, i Forbindelse med den voldsomme 
Katastrofe ved Java i Slutningen af August. 
Ffterhaanden gjorde man sig ogsaa fortrolig 
med den Tanke, at de samme Fænomener i 
Kapstaten og andre Dele af -Afrika, 1 Syd- 
amerika, paa Sandwichsøerne osv. havde samme 
Aarsag. Men at ogsaa de først i November 
optrædende Fænomener i Europa skulde skrive 
sig fra Krakatoas Udbrud, syntes og synes 
vel endnu mange en urimelig Tanke. Og dog 
kan der ikke længere være nogen Tvivl om, at 
det er et vulkansk Produkt, hint fine Stof, som 
fremkalder alle de omtalte Fænomener. Overalt 
har disse havt fuldkommen samme Karakter, 
kun Tiden for deres første Forekomst har været 
forskjellig saavelsom Intensiteten. Først og 
stærkest optraadte de, som bekjendt, umiddelbart 
efter Krakatoas voldsomste Udbrud i de nærme- 
ste Strøg af den hede Zone. Med en over- 
ordentlig endnu ikke ganske forklaret Hurtighed 
