bredte de sig ud over hele den tropiske Zone, 
hvor de vedblev i maanedsvis, om end med for- 
mindsket Intensitet, at nære den vakte Forbau- 
selse. Gradvis vandt de større og større Ter- 
ræn over begge Hemisfærer, og nu er der vel 
neppe det beboede Sted paa Jorden, hvor Fæno- 
menet ikke er kjendt. Naar man trods disse 
Forhold har vanskeligt for at tro paa Muligheden 
af, at et eneste lidet vulkansk Distrikt skulde 
kunne forsyne hele Jordens Atmosfære med det 
Materiale, der nu faktisk overalt vedbliver at 
fremkalde de samme Fænomener, og at Virknin- 
gerne kunne vedvare saa længe — nu snart 
paa syvende Maaned*), saa kommer det deraf, 
at man gjør sig overdrevne Forestillinger om 
Mængden at det Stof, der skal til som Betin- 
gelse for fyldestgjørende Forklaring. En 
anden Indvending henter man fra Tyngdekraften, 
hvis Virkning selv de fineste Støvpartikler ikke 
kan unddrage sig for. De kunde, mener man, 
umulig holde sig 1 maanedsvis svævende, aller- 
mindst i flere Miles Høide, hvor Luften er for 
tynd til i mærkelig Grad at hindre deres Fald 
mod Jorden. 
Jeg skal i en følgende Artikel meddele en 
til Tagttagelserne og nogle simple Experimenter 
støttet Beregning, der lader den først berørte 
Vanskelighed svinde ind næsten til en Bagatel. 
OQgsaa den anden Indvending bortfalder, idet 
man tager tilbørligt Hensyn til de Krætter, der 
i dette Tilfælde komme med i Spillet. 
en 
Planternes Transpirationsstrømme. 
Af Halfdan Bryn, stud med. 
Planterne trænger betydelige Mængder Vand; 
naar de om Vaaren skal udfolde sin Bladkrone, 
kan dette kun ske derved, at i de uye Skud 
Cellernes Turgor 9: den indre Cellemasses Tryk 
mod den omgivende Membran, forøges; man har 
fundet, at de nye Skud indeholder omtr. 90 9, 
Vand. 
der uafladelig Vand fra deres 
Saasnart Bladene er dannede, fordamper 
Overflade, og 
Planten vilde hurtig dø, hvis der ikke bragtes 
nyt Vand til dens Blade; 
kan der i Løbet af et Døgn fordampe lige op 
til 100 Liter Vand. 
og gjennem Stammen bringes det op til Bladene. 
fra et større Træ 
Vandet opsuges af Roden, 
Man vil let skjønne, at der skal en stor Kraft- 
udfoldelse til for at skaffe endog et mindre Træ 
den fornødne Mængde Vand. 
*) skrevet i Marts 1884. Nu — Fænomenet existe- 
rer faktisk endnu — maa det hede paa nittende 
Maaned. 
Jeg skal i det følgende give en kort Frem- 
Kræfter 
denne Vandets Bevægelse op gjennem Planternes 
stilling af, hvorledes og ved hvilke 
Stængler kan komme istand. 
Den almindelige Mening har været, at den 
kom istand ved Kapillarkraften, og de fleste 
Fysiologer holder endnu paa denne Anskuelse. 
Det er en bekjendt Sag, 
meget trangt Glasrør ned i Vand, saa vil Van- 
at om man holder et 
det indeni Glasrøret stige til en vis Høide, og 
det vil stige høiere, jo trangere Glasrøret er. 
I de høiere staaende Planter findes Kar; disse 
danner en sammenhængende Lednimg fra Rod 
til Blade; man har nu længe vidst, at Vand- 
strømme gik gjennem disse, og da de desuden 
er meget trange, saa laa det nær til at tro, at 
Vandet hævedes ved Kapillarkraften. En af de 
mest fremragende botaniske Fysiologer, Profes- 
sor Jul. Sachs, har 1 Løbet af de senere 
Aar beskjæftiget sig meget med Undersøgelser 
over disse Ting *), og han er efterhaanden kom- 
men til den Anskuelse, at den ovenfor nævnte 
Theori er feilagtig. Resultaterne af disse Under- 
søgelser har han samlet i sin Pflanzen-Physio- 
logie (p. 226—340); den følgende Fremstilling 
er et kort Uddrag af de nævnte Afhandlinger. 
De Høider, hvortil Vandet kan stige endog 
i meget trange Kapillarrør, er ikke store; 1 et 
Glasrør af 0.5 mm. Diameter, vil Vandet saa- 
ledes stige omtrent 2.5 em.; Planternes Kar kan 
vel være meget trangere; men Kapillarrør af 
deres Vidde kan dog ikke hæve Vandet mere 
end i Høiden nogle faa Meter; men, som vi 
Høide 
Saadanne trange Kapillarrør til- 
ved, maa det ofte bringes til en af 
50—100 m. 
lader kun en langsom Bevægelse af Vandet, en 
altfor langsom Bevægelse til at kunne erstatte 
det Vand, der stadig fordamper fra Bladene. 
Hos Naaletræerne finder man ikke sædvan- 
lige Kar, men karlignende Geller, de saakaldte 
Traeheider; disse er temmelig lange, fortykkede 
Celler, der i begge Ender er skjævt afskaarne; 
Væggene er paa flere Steder cirkelformig for- 
tyndede, og gjennem Centrum af disse fortyn- 
dede Steder gaar der tilsyneladende en Pore; 
paa denne Maade skulde altsaa Tracheiderne staa 
*) »Eim Beitrag zur Kenntnisz des aufsteigenden 
Saftstroms transpirirenden  Pflanzen* 0 
sUber die Porositåt des Holzes* 1 ,,Arbeiten des 
bot. Inst. in Wirzburg*. Bd. IT. 1878—1879, 
in og 
