66 
mia). Ellers kaldes den ogsaa af Almuen Rau- 
skjørte (0: Rødstjert), 
Ulykkesfugl og i det Trondhjemske Troldkjox. 
Rauskjøve (Rødskjær), 
Lavskrigen er i Fjeldskovregionen en tem- 
melig almindelig Fugl, som baade af denne Grund 
og formedelst sin eiendommelige Færd særlig 
tiltrækker sig Vandrerens Opmærksomhed og ikke 
lidet bidrager til at afbryde den Stilhed og Man- 
gel paa Liv, som nufortiden i Almindelighed raa- 
der i denne Region. Det var nemlig anderle- 
des før, da Skoven her endnu var nogenlunde i 
Behold, da de forskjellige Arter Barfugle fløi 
op for En alt som oftest, og da baade Troster, 
Hakkespetter og Smaafugle vare langt talrigere, 
Heller ikke Lavskri- 
gen er paa meget nær saa hyppig, som den var 
end det nu er Tilfældet. 
for blot et Snes Aar siden, uagtet den aldrig 
har været efterstræbt, ialfald ikke af Mennesker. 
Maaske den heller ikke længer synes saa godt 
om sig 1 de nu overalt saa stærkt udtyndede og 
blot 
Imidlertid er den dog endnu hyppig i Forhold 
næsten af Smaatræer bestaaende Skove. 
til andre Arter i den nævnte Region, for hvil- 
ken den maa siges at være karakteristisk 1 sam- 
me Forstand som Fjeldtrosten er det for Birke- 
beltet, Heiloen for Høifjeldet og Nøddeskrigen 
for Lavlandsskovene. 
Lavskrigen er noget mindre end Nødde- 
til 12” (800 til 330 mm.) 
lang, forresten af samme Legemsform og Hold- 
skrigen, nemlig 11/, 
ning. Den mangler imidlertid den brogede Far- 
vedragt, der gjør Nøddeskrigen til en af Euro- 
pas smukkest tegnede Fugle. —Lavskrigen er 
askegraa paa Forkroppen og Størsteparten af 
Vingerne samt de to midterste Halefjær, med 
Hovedet har 
Undergumpen, de forreste 
brunligt Skjær paa Overkroppen. 
en brunsort Kalot. 
Vingedækker, Halen (med Undtagelse af de to 
mellemste Fjær) samt Overgumpen ere brunrøde. 
Næb og Fødder sorte. Dens Fjærklædning er 
løs eller bestaaende af lidet sammenhængende 
Fjær omtrent som Uglernes, med hvilke den 
derfor ogsaa har den stilfærdige Flugt tilfælles. 
Den er ligesom de fleste andre Ravnefugle alt- 
ædende og skal (efter Nilsson og Sundewall) 
være af en endnu mere rovgjærrig Natur end 
Nøddeskrigen; den anfalder og fortærer andre 
Fugle og deres Unger og Æg samt Skovmus, 
ja opæder endog de i Snarer fangne større Fugle, 
Ellers for- 
tærer den alleslags Insekter, Frø og Bær, om 
saasom Aarfugl, Hjerper og Ryper. 
Vinteren i Særdeleshed Rogne- og Enebær. 
Det er først 1 den seneste Tid, man har 
faaet rigtig Rede paa Forholdet med Lavskri- 
gens Forplantning, hvortil Grunden angives at 
være den, at den af begge Magerne, som ligger 
i Reden, forholder sig saa stille og ligger saa 
fast, at man ikke mærker noget til den, om man 
kommer den aldrig saa nær, medens den ikke 
rugende Mage, naar man træffer den i Nærhe- 
den af Reden, viser sig saa ligegyldig, at man 
ikke falder paa, at den har Rede i Nærheden. 
En saadan Ligegyldighed stemmer ikke ret vel 
med den af Chr. Sommerfeldt gjorte Tagtta- 
gelse, at ,naar man klyver op i Træet, hvor 
Fuglen ligger paa Æøgene og kaster den ud, 
søger den straks tilbage til Redet, endnu me- 
Og efter det Kjendskab, 
jeg har til Lavskrigens hele Maade at være paa, 
dens man staar hos.* 
hvorom mere 1 det Følgende, skulde jeg nær- 
mest tro, at den Ligegyldighed den ikke rugende 
Mage viser ved Redet, blot er forstilt, et af de 
Kneb, mange Fugle, som bekjendt, betjene sig 
af for at drage Vedkommendes Opmærksomhed 
bort fra Redet og Ungerne. 
Ifølge Sundewall blev Lavskrigens Rede, 
som det synes, i Skandinavien først opdaget af 
Lapper 1 Østfinmarken, efter Foranledning af 
Provst Sommerfeldt, i Aarene omkring 1850 
og nogle Aar før af Middendorf i Sibirien. 
Selve Redet kan jeg ellers ikke sige er vanske- 
ligere at faa Øie paa end andre Fuglereder af 
nogenlunde samme Størrelse. De fleste Gange 
jeg har seet det (i Joramo Almenning i Lessø, 
hvorfra ogsaa to Reder med Æg i erholdtes), 
var det anbragt 1 en Grenkløft tæt inde ved 
Stammen paa temmelig smaa Furretræer i 5—6 
Alens (ca. 3 å 4 m.) Høide over Marken og 
ingenlunde synderlig skjult. Det er næsten kug- 
lerundt, lidt fladtrykt, oventil aabent, omtrent 
8” (200 mm.) i Gjennemsnit, bygget af Straa, 
Mos og Lav (Skjæglav og Parmelia Jaxatilis) 
med et ydre tæt Lag af tørre Smaakviste, der 
paa det kunstigste ere flettede ind i hverandre 
saaledes, at Redet derved faar en forholdsvis be- 
tydelig Konsistents. Indeni er det belagt med 
Fjær af større Fugle og andre bløde Substant- 
ser, f. Eks. Myruld (Eriophorum).  Æggenes 
