Antal er 4 til 5; de ere lidt mindre end Skjære- 
æg, hvilke de forresten ligne i Farve. De læg- 
ges allerede i Slutningen af Marts og første Halv- 
del af April, og Ungerne ere flyvedygtige 1 Slut- 
ningen af Mai. Baade paa Grund af, at Lav- 
skrigen er saa tidlig færdig med dette Kuld, og 
fordi jeg engang har seet to Individer parre sig 
i Juni, antager jeg, at de lægge to Kuld om 
Aaret, uagtet derom Intet meddeles i de almin- 
delige faunistiske Værker. 
Naar man paa sine Vandringer i Fjeldene 
sætter sig ned for at holde en kort Rast, hvor- 
til man da gjerne, vælger en liden aaben Plads 
mellem Træerne, faar man, ret som det er, plud- 
selig Øie paa en Lavskrige, der har sat sig op 
paa en Stubbe eller hopper omkring paa Mar- 
ken i kun 15 til 20 Skridts Frastand. Den har 
ellers ikke ved Noget tilkjendegivet sin Nærvæ- 
relse, saa man hverken har hørt eller seet, hvor 
den kom fra. Strax' | bemærker man en til, der 
fra Siden af har indfundet sig paa samme hem- 
melighedsfulde Maade, og saa endnu en, og man 
begynder at se sig omkring, for at opdage, hvor 
dog disse Fugle komme fra. Det kan da hænde, 
at man faar Øie paa en, idet den lydløst flyver 
det lille korte Stykke fra en Gren til den næste 
i Kanten af den lille Aabning og saaledes nær- 
mer sig noget mere, medens man idetsamme bli- 
ver var en anden, der fra en af de yderste Grene 
paa et andet Træ daler ned paa Marken som 
en liden Faldskjærm, uden nogen Bevægelse af 
de udspændte Vinger; og inden man ved af, 
ser man sig omringet af indtil et halvt Snes 
Lavskriger, af hvilke flere, dersom man forhol- 
der sig nogenlunde rolig, nærme sig paa 8—10 
Skridt, nogle siddende, ligesom den første, en 
kortere Stund paa Stubber, Stene eller Tuer, 
andre hoppende omkring paa Marken. Naar de 
da 1 Løbet af et halvt Kvarterstid eller lidt 
længer have faaet sin Nysgjerrighed med Hen- 
syn til den Fremmede tilfredsstillet, flyver den 
ene efter den anden, fordetmeste bag hans Ryg 
eller paa Siden af ham, sjeldnere i hans umid- 
delbare Paasyn, op i de nedre Grene af de nær- 
meststaaende Træer og derfra til de næste, og 
saa videre, indtil de alle i en Haandevending 
ere forsvundne paa samme lydløse og umærke- 
Trods 
lige Maade,, hvorpaa de vare komne. 
67 
Hensigten med denne deres Nærmelse, nemlig at 
tage en nøiagtig Observation af Vandreren, er 
det langt fra, at de, ligesom andre Fugle, sidde 
nogen Tid stille for ligesom at betragte ham. 
De give sig tvertimod Udseende af ikke engang 
at mærke hans Nærværelse, og at det var gan- 
ske andre Ting, der samlede dem omkring ham, 
noget rent Tilfældigt. De, der, som de saame- 
get ynde, have placeret sig paa en Stubbe eller 
en anden lidt ophøiet Gjenstand, helst det før- 
ste, vende og dreie sig til alle Kanter, som om 
de ikke havde noget andet at divertere sig med, 
og de, der hoppede omkring paa Marken, nær- 
me sig alt mere og mere, lade ligeledes, som 
om de saa snart efter hint, snart efter dette, 
alt Andet end efter Vandreren. Selv om de ere 
komne ham nær paa 5—6 Skridt, skal han ikke 
kunne opdage, at de holde Øie med ham. Imid- 
lertid have de under alt dette iagttaget ham paa 
det allernøieste. 
Saa er da det hele Selskab væk igjen, efter- 
ladende Vandreren i Forundring over, hvorledes 
ogsaa denne deres næsten pludselige Forsvinden 
kunde gaa saa hemmeligt for sig, og han fort- 
sætter sin Vei. Han er maaske ikke kommen 
ret langt, førend han overraskes af nogle høie 
og skarpe Skrig, der dels ligne Papagøiernes, 
dels Oriolens. Han har maaske ikke tidligere 
vandret synderlig omkring i Fjeldskoven og gaar 
henimod det Sted, hvorfra disse besynderlige Lyd 
kom, for at underrette sig om deres Aarsag; 
men han hverken ser eller hører noget mere, 
om han ogsaa venter en længere Stund, og fjer- 
Et Stykke længer bort, 
hører han atter et ikke ret saa gjaldende Skrig, 
ner sig derfor igjen. 
bestaaende af en Række hurtigt gjentagne Lyd, 
som lader ham i Uvished, om de hidrøre fra en 
af Smaafalkene eller fra en Hakkespet. 
af Delene. 
Lyd frembringes af Lavskrigen, som imidlertid 
Ingen 
Baade denne og den ovenbeskrevne 
vel vogter sig for at opvarte dermed, naar den 
tror sig bemærket af Vandreren. Derfor bliver 
man heller ikke saa snart færdig med at lære 
denne i Menneskets Nærværelse saa tause og 
stilfærdige Fugls besynderlige Lyd og Toner at 
kjende. Disse ere nemlig saa mange og indbyr- 
des saa høist forskjellige og veksle derhos med 
hverandre paa en saa ubestemt Maade, at man 
ikke lettelig falder paa, at de alle blot hidrøre 
fra en og samme Fugl. — Saaledes hænder det 
