69 
ikke lidet udbredt, at Fænomenet fremkaldes ved 
Isnaale. Men heller ikke den Forklaring holder 
stik. Bortseet fra andre Vanskeligheder ved at 
opretholde en saadan Hypothese er der en Om- 
stændighed, som paa det klareste beviser dens 
Feilagtighed. Hvis den nemlig var rigtig, maatte 
man om Dagen altid ved klar Luft have kun- 
net se et eller andet af de skarpt udprægede 
Fænomener, som Sollysets Brydning i Snekrystal- 
lerne fremkalder; navnlig den velbekjendte regn- 
buefarvede Ring om Solen paa 21 å 22 Graders 
Radius. Men af detslags Tegn har der ikke 
været Spor at opdage i de før beskrevne Dag- 
fænomener. Sikkert er det altsaa, at det ikke 
er Isnaale, som har frembragt det glødende Skin 
Morgen og Aften. 
Derimod er der al Sandsynlighed for, at det 
er Pimpstenstøv, fine Rester af hine vældige 
Masser af Aske, som Vulkanerne paa og omkring 
Krakatoa for over 6 Maaneder siden udsendte. 
Vel kan der være nogen Tvivl om, hvorvidt dette 
fine Stof overalt, hvor det er udbredt, skriver sig 
udelukkende fra Udbrudene 1 Sundastrædet, da 
man har Beretninger om, at der i hele Rækken 
af Vulkaner paa Øerne langs Asiens Østkyst helt 
op til Alaska har omtrent paa samme Tid og 
senere været hyppige og tildels meget voldsom- 
me Udbrud. Herom kan man vente at faa nøiere 
Besked gjennem de Oplysninger. som en af det 
britiske , Royal Society* nedsat Komite er ifærd 
med at samle angaaende alt, hvad der staar 1 
Forbindelse med Katastrofen paa Krakatoa og 
dens mærkværdige Eftervirkninger rundt om i 
Jordens Atmosfære. 
Idet vi lade Spørgsmaalet forsaavidt hen- 
staa uafgjort, vil vi nu se, hvorledes Muligheden 
af, at fint Pimpstenstøv kan holdes svævende i 
mange Maaneder flere Mil oppe i Atmosfæren, 
lader sig forklare. 
Det er en bekjendt Sag, at den ,Aske*, 
der i mægtige Søiler stødes ud af en Vulkans 
Krater, dannes af skummende Slagger, som rives 
med af de under voldsomt Pres udtrædende glø- 
dende Dampe og Gasarter. Jo voldsommere Ud- 
brudet er, oø9 jo længere det varer, desto let- 
tere har en Del af Pimpstenstøvet for at kom- 
me saa høit op, at det ikke længere er udsat 
for at blandes med fortættet Vanddamp og falde 
tilbage som Slam.  Foruden den idelig fornyede 
Impuls af den vedblivende heftige Udstrømning 
af forskjellige Gasarter virker disses fortsatte 
Expansion og Diffusion til, at det fine Pimpsten- 
eller Glasstøv spredes til alle Sider og opad 
stedse høiere. En kraftig medvirkende Aarsag 
har man desuden i den stærke Flektricitetsud- 
vikling, som altid ledsager et Udbrud. De fine 
elektriske Glaspartikler (Pimpsten er Glas) spre- 
des derved saameget hurtigere. Fr det nu med 
disse Kræfter for Øie ikke vanskeligt at forstaa, 
hvorledes en stor Del af Pimpstenpulveret kan 
bringes mange Mil op i Åtmosfærens mest for- 
tyndede Lag og derhos — endog bortseet fra 
Luftstrømningerne — spredes vidt om til alle 
Kanter, saa har man tillige i den Omstændig- 
hed, at Atmosfæren 1 sine øvre Lag stadig er 
positiv elektrisk, eller rettere i de Kræfter, som 
bevirke dette, og i Glassets elektriske Egenska- 
ber (positiv Elektricitet og slet Ledningsevne) 
en naturlig Forklaring paa det Faktum, at det 
fine Glasstøv i mange Maaneder kan, trods Tyng- 
dens Lov, holdes svævende i flere Mils Høide. 
Til Søtte for denne Forklaring kan jeg her 
paaberaabe mig et interessant og 1 Resultatet bety- 
dningsfuldt Arbeide af en bekjendt svensk Fysiker. 
Professor Edlund i Stockholm har 1 flere 
Afhandlinger behandlet den saakaldte unipolare 
Induktion og ved et slaaende Ræsonnement vist, 
at Luftelektriciteten er en induceret Virkning, 
der har sin Grund 1 Jordens magnetiske Pola- 
ritet og Dreining om sin Axe. Han viser, at 
det elektriske Fluidum (den saakaldte positive 
Elektricitet, Glaselektriciteten) drives fra Jor- 
den opad med en Kraft, som er størst ved den 
magnetiske Ækvator, aftager pordlig og sydlig 
for samme og forsvinder ved begge de magne- 
tiske Poler., og at derhos de elektriske Partik- 
ler drives mod nord paa den nordlige, mod syd 
paa den sydlige Hemisfære. Det er lykkes Ed- 
lund ved sin Theori at kaste et ligesaa klart 
som overraskende Lys, ikke blot over Torden- 
veirets, men ogsaa over Nordlysets sande Natur 
og geografiske Udbredelse. 
Af det nys anførte Resultat af FEdlunds 
vakre Arbeide følger nu ligetil, at Pimpsten- 
støv 1 elektrisk Tilstand. paavirkes af en Kraft, 
som mere eller mindre opveier Tyngdens Virk- 
ning, og tillige driver det længere og længere 
hen mod den nærmeste magnetiske Pol. At det 
kun er de allerfineste Glaspartikler, som paa den 
Maade kan holdes svævende i maanedsvis, behø- 
ver neppe at siges; de grovere og især de me- 
talliske maa selvfølgelig langt tidligere falde 
ned som Åskeregn. Men heller ikke det super- 
fine Støv kan vedblive bestandig at svæve om- 
kring i Atmosfæren. OQgsaa dette følger af Ed- 
lunds Theori; navnlig maa man ifølge den enkle 
Forklaring, Nordlyset faar, vente, at det elek- 
triske Pulver til Slut vil drages ned mod Jorden 
i de Eene, hvor Nordlyset optræder. 
Just i Overensstemmelse hermed — det være 
nu tilfældigt eller ikke — staar en paafaldende 
i den sidste Tid imdtraadt Formindskelse, for ei 
at sige fuldstændigt Ophør af det røde Skin, 
hvilket nemlig den 12te Marts var meget svagt 
og den 13de knapt kunde anes, og dette — vel 
at mærke — efterat der der de to nærmest fo- 
regaaende klare Aftener, den 29de Februar og 
Iste Marts, havde vist sig en Nordlysbue af 10 
—15 Graders Høide, som under livlig Straale- 
skydning, holdt sig langt udover Natten, — de 
