første Nordlys, som 1 dette Aar har vist sig i 
Christiania. (Man glemme ikke, at dette alt- 
sammen gjælder forrige Aar). 
Det staar nu tilbage at møde den Indven- 
ding mod den her givne Forklaring, som hentes fra 
det — som det kan synes -- 
Askemængde, og det kun en ringe Del deraf, som 
Vulkanerne fra et eneste lidet Distrikt udsende 
under en ikke altfor lang Række Udbrud, skulde 
være tilstrækkelig til rundt hele Jorden at for- 
syne Atmosfæren med det til Frembringelse af 
de omhandlede Fænomener nødvendige Stof. 
At det fine Støv, som Morgen og Aften 
har frembragt den glødende Himmel, kun har 
været sparsomt tilstede i Atmosfæren, er alle- 
rede deraf klart, at Fænomenet aldrig var smuk- 
kere, den røde Farve aldrig dybere, end naar 
Himlen var fuldkommen ren og klar. Hverken 
1 Solens eller i Stjernernes og Planeternes Glans 
var ringeste Spor at mærke af nogen Fordunk- 
ling, naar Himlen var klar. Og dog skulde man 
ialfald ved Solens Op- og Nedgang have kunnet 
vente at spore en saadan Virkning. De ualmin- 
delig klare Dage i Slutningen af Februar syntes 
at frembyde en ypperlig Anledning til Under- 
søgelse i den Retning. Men — det var ikke mu- 
ligt i den nedgaaende Sols Glans at opdage den 
mindste Svækkelse udover den, som Atmosfæ- 
ren 1 sin største Renhed foraarsager. Sikkert 
er det altsaa, at det ved det fine Støv bevir- 
kede Lystab har været meget ubetydeligt. I 
det høieste tør jeg antage, at Lystabet i Hori- 
zonten kan have udgjort saameget som 5 Procent 
uden at bemærkes. Under denne Forudsæt- 
ning har Atmosfærens Pimpstenstøv i 
det høieste kunnet absorbere eller til- 
bageholde 4 Tusendele af det fra Zenit 
indfaldende Lys. Til Grund for denne Slut- 
ning ligger den for Støvlaget antagne Høide 2.6 
geogr. Mil, der paa det nærmeste er lig Middel- 
tallet af de ved Maalingerne 1 Januar og Fe- 
bruar bestemte Høider. 
Et andet og sikrere Udgangspunkt for Be- 
regningen har man 1 det skinnende blaahvide 
Felt omkring Solen. Dettes Radius, der i Al- 
mindelighed maalte ca. 12 Grader, leder nem- 
lig til Bestemmelsen af en Gjennemsnitsværdi 
for Størrelsen af de uregelmæssige Smaalegemer, 
paa hvis optiske Virkning Fænomenet beror. 
Theorien lærer nemlig, at Radien i det blaalige 
Felt er desto større, jo mindre Støvpartiklerne 
er; den staar i omvendt Forhold til disses gjen- 
nemsnitlige Tvermaal. Man kan altsaa med ret 
god Tilnærmelse slutte sig til hine Smaalege- 
mers Dimensioner, naar man til Sammenligning 
undersøger, hvor stor Radius det lyse Felt har, 
som fremkaldes ved Støvpartikler af bekjendt 
Størrelse. En saadan Undersøgelse har jeg havt 
urimelige 1, at den- 
Anledning til at anstille med Prøver af den 
Aske, der efter Heklas Udbrud i 1875 faldt 
ned paa mange Steder i vort Land, og hvoraf 
Mineralkabinettet og det kemiske Laboratorium 
eier anselige Beholdninger. Den er 1 det væ- 
sentlige af samme Beskaffenhed som den Aske, 
der udkastedes fra Sundastrædets Vulkaner, hvil- 
ket tydeligt viser sig af den Beskrivelse, som 
Dr. Reusch har leveret af den sidste efter en 
af ham udført mikroskopisk mineralogisk Ana- 
lyse. — Følgende Brudstykke, af denne Beskri- 
velse (, Naturen* Aarg. 1883 Pag. 191) passer 
ligesaa godt paa Hekla-Asken. ; 
, Endel af Askens Bestanddele er forholds- 
vis store, nemlig Pimpstenstykker, der kan op- 
naa en Størrelse paa mere end I mm. Disse 
lader sig, eftersom de er istand til at flyde, let 
fjerne, naar Asken behandles med Vand. Re- 
sten viser sig under Mikroskopet ogsaa for stør- 
ste Delen at være Pimpsten, det vil sige, et af 
Porer opfyldt naturligt Glas. Det er fremgaaet 
af smeltede Masser, der har været rigelig op- 
fyldte af Gasarter, fornemmelig Vanddamp. I 
en Del af Partiklerne er Porerne allesammen 
langstrakte i en bestemt Retning, et Vidnesbyrd 
om, at vedkommende Substans, idet den stivnede, 
har været i Bevægelse. Disse porerige glasag- 
tige Substanser er dels vandklare, dels er de 
stærkere eller svagere brunlige; undertiden ser 
man i dem Tegn til en begyndende Krystallisa- 
tion. (Mikrolither).* 
Dr. Reusch oplyser, at Asken, som han af 
Prof. Kjerulf havde faaet til Undersøgelse, var 
sendt fra Dummler & Oo. i Batavia til ,Mor- 
genbladets* Redaktion. Den var altsaa faldt 
ned ikke langt fra Arnestedet, deraf dens grov- 
kornede Beskaffenhed. Hekla-Asken, der havde 
tilbageligt saa meget længere Vei, før den faldt 
ned, er naturligvis en god Del finere, men ikke 
fin nok til de Forsøg, jeg ønskede at anstille 
dermed. For at skaffe mig et saavidt muligt 
fint og jevnt Pulver lod Prof. Waage, som vel- 
villigen forsynede mig med Materiale til disse 
Forsøg, noget af Asken sigte og slemme. Un- 
der Mikroskopet viste sig det fint sl.:mmede Støv 
ved 1000 Ganges Forstørring som Glassplinter 
af høist uregelmæssig Form og Størrelse — fra 
I å 2 lige op til 50 Mikron (1 Mikron er en 
Tusendel af en Millimeter). Det gjennemsnit- 
lige Tvermaal anslog jeg efter gjentagne Maa- 
linger med to forskjellige Mikrometre til 10 
Mikron. 
En Glasplade, hvortil heftede et let og jevnt 
Belæg af dette Pulver, udgjorde det simple, men 
fortræffelige Middel til de sammenlignende For- 
søg. Betragtet gjennem denne viste Solen sig 
omgiven af et blaalighvidt Skin med en bred 
mat rødlig Bræm rundt om, en nøiagtig Efter- 
ligning af det ofte omtalte Fænomen, der viste 
sig paa Himlen om Dagen, — kun i mindre Maa- 
