lig nær. Sammenstiller man efter Prof. Mohns oven- 
nævnte Tabeller de normale Aarssummer paa et Kart 
og trækker Linjer gjennem de Steder, hvor den aar- 
lige Nedbørmængde er den samme, vil man ogsaa 
finde, at Linjen for 1000 mm. maa trækkes gjennem 
Ulvik. / 
Heller ikke fra Trondhjem (Munkholmen) haves 
nu for Tiden Nedbørobservationer. De to nærmeste 
Stationer er Ytterøen paa den ene Side og Kristian- 
sund paa den anden. Af disse egner naturligvis Yt- 
terøen sig bedst til Sammenligning for Munkholmen 
paa Grund af sin Beliggenhed inde i Fjorden, medens 
Kristiansund ude ved det aabne Hav maa antages at 
Aarsnormalen for 
Det 
synes derfor, som om Aarene 1780—82 efter Opteg- 
have en større aarlig Regnhøjde. 
Kristiansund er 891 mm., for Ytterøen 581 mm. 
nelserne paa Munkholmen gjennemsnitlig har været 
nedbørrige, særlig de to første, hvis Aarssum endog- 
saa overstiger Normalen for Kristiansund. 
Gjennem Sammenligning med Observationsræk- 
ker fra vore Dage at uddrage afgjørende Slutninger 
med Hensyn til Paalideligheden af de gamle Nedbør- 
maalinger fra forrige Aarhundrede lader sig ikke gjøre. 
Man maatte i saa Fald kjende de dengang anvendte 
Instrumenters Konstruktion og Opstillingsmaade, lige- 
som man ogsaa maatte vide noget om, hvorvidt og i 
Tilfælde hvilke særlige Forsigtighedsregler der an- 
vendtes ved Observationernes Udførelse. Dog da saa- 
godtsom alle, undtagen de ved direkte Uagtsomhed 
forvoldte Misligheder ved Nedbørmaaling, hvad enten 
de skriver sig fra uhensigtsmæssige Instrumenter 
eller fra uheldig Observationsmethode, gjerne medfø- 
rer som Resultat, at man faar de maalte Nedbørhøj- 
der for smaa, og nu de gamle Observationer baade 
fra Bergen og Trondhjem viser rigeligere Nedbør- 
mængder end de normale, maa man vistnok tillægge 
dem adskillig Betydning som Bidrag til Kundskaben 
om vort Lands Klima i forrige Å arhundrede. — Å. S.S.] 
Mindre Meddelelser. 
Om Boresvampene. Paa de Steder i Ha- 
vet, hvor der mangler fast Klippebund, spiller 
de større Skaldyr, som Østers, Cyprina, Blaa- 
musling 0. s. V., en stor Rolle, idet de yder 
Fæste for andre Dyr, der maa have ,fast Fod 
at staa paa”. Næsten hver Skal, man tager 
op, er ogsaa overvokset med en hel Skov af 
Svampe, Dødningehaand (Alcyonium), Hydroider, 
Rørorme, Rur o. s. v. Naar man nu mindes 
Bløddyrenes store Æggemængde, og at deres Skal- 
ler maatte kunne overleve de Dyr, hvoraf de 
har udgjort en Del, i lang Tid, hvis de ikke 
paa en eller anden Maade tilintetgjordes, saa 
kunde man jo vente, at Havbunden med Tiden 
kom til at danne en sammenhængende Skal- 
banke. Og hvis saa skede, vilde det rigtignok 
være formeget af det gode; thi de Dyr, der 
rå 
78 
lever i og af Dyndet, skal ogsaa have Plads. 
Naturen ynder ikke Ensidighed, og ogsaa i dette 
Tilfælde sørger den for at holde Ligevægt. 
De døde Skaller overlever ikke Dyrets Død ret 
længe, efter Dr. Litkens Angivelse i Alminde- 
lighed ikke mere end 2—83 Aar. En meget 
væsentlig Faktor i dette. Tilintetgjørelsens Værk 
udgjør Boresvampene, der lever inde i og gjen- 
nemborer Skallerne i den Grad, at de inden ret 
længe kommer til at se ud som en Sil. Hvor- 
ledes Svampen bærer sig ad med at bore i den 
haarde Kalkskal, derom gives interessante Op- 
lysninger ved nogle ny Iagttagelser af den rus- 
siske Naturforsker N. Nassanow, der i den zool. 
Station i Sebastopol studerede Boresvampenes 
(Clione) Livsforholde. Det Dyr, han omtaler 
under ovennævnte Navn, er ikke den bekjendte 
Vingesnegl (Pteropode), men en Svamp, som 
rettest burde hedde Vioa. Han traf den med 
Æg i Skallerne af Ostrea adrtatieca i Maane- 
derne Maj og Juni. En mærkelig Kjendsgjer- 
ning blev han først opmærksom paa, at nemlig 
denne Svamp aflægger sine Æg i Vandet i 
Modsætning til alle andre Havsvampe, hos 
hvilke Befrugtningen foregaar i Dyrets Legeme. 
Og denne Forskjell 1 Æglægningen hidrører 
maaske fra Svampens parasitiske Levemaade. 
Aggene udviklede sig til de kjendte fimrehaa- 
rede Larver, som efter kort Tids Forløb sætter 
sig fast. For at være i Stand til at kunne 
iagttage Boringen allerede hos Svampeyngelen, 
nedlagde N. nu tynde Kalkplader i Bassinet, 
paa hvilke nogle Larver virkelig ogsaa satte sig 
fast. Det første, Ungerne dernæst gjorde, var 
at udskyde tynde Udløbere, og dette saaledes, 
at der rundt omkring den unge Svamp fremstod 
ligesom en Slags Rosette. Udløberne trænger 
bestandig dybere ind i Kalken og udskjærer 
derpaa smaa halvkugleformede Smaastykker, som 
paa en eller anden Maade optages i Svampens 
legeme og derpaa udstødes; 1 hvert Fald laa 
de efter kort Tids Forløb ved Siden af Dyret. 
Den borende Virksomhed er efter N.s Mening ho- 
vedsagelig af kemisk, men tildels ogsaa af me- 
kanisk Natur. Tilstedeværelsen af Syre kunde 
dog ikke paavises paa Grund af Havvandets 
stærke alkaliske Virkning. I Modsætning til 
Hancock mener N., at Svampenaalene ingensom- 
helst Del har 1 dette borende Arbejde; thi den 
unge Svamp begynder i Virkeligheden at bore, 
forinden der er Spor af Skeletdele dannet. I 
den udborede Fordybning trænger Svampen nu 
ind, og paa det Sted, hvor den første rosette- 
formede Udhuling fandtes, danner der sig en 
Udførselsaabning (Osculum), og i det indre fort- 
sætter saa den unge Svamp sin borende Virk- 
somhed. A. Østerbol. 
Følger af Skovødelæggelse. T Kanton Wal- 
lis paa den højre Side af Rhone ser den Rej- 
