skal flyde nedover fra den Bladaxel, som bærer 
Frugtstilken, da vilde denne spærre Veien for 
Vandstrømmen, om den bøiede sig 1 den Ret- 
ning, hvor Haarranden var, men da den gaar 
til den modsatte Side, bliver Passagen fri, og 
Vandet kan nu fordele sig til begge Sider, saa- 
vel langs det nedenfor kommende Internodium 
som langs Frugtstilken. At dette vikelig maa 
være Hensigten, synes at fremgaa deraf, at paa 
de Exemplarer, som iblandt kunne forekomme 
med to Haarrender, er det en gjennemgaaende 
Regel, at det Intornodium, som følger under en 
Frugtstilk, kun bærer en Haarrand, men da 
Frugtstilken jo isaafald lægger sig tæt ind til 
den nøgne Side af Stammen og bærer Haarran- 
den paa sin ydre Side, synes den at træde iste- 
denfor Stammens Haarrand, som saaledes bliver 
overflødig og derfor mangler; thi Naturen und- 
gaar gjerne overflødige Dannelser. 
Underkaster man Haarene hos Stellaria en 
nærmere Undersøgelse viser det sig, at man har 
to Slags; begge ere ugrenede og bestaa af en 
enkelt Celle, 
haar, findes kun paa Bægeret eller undertiden 
den ene Slags, som ere Kjertel- 
ogsaa paa Knuderne, den anden Slags, som fore- 
Haa- 
renes Qverflade synes at være bedækket med et 
kommer i Haarrenderne, mangle Kjertler. 
gummi- eller slimartet Emne; thi om man dra- 
ger den langs en blank Glasplade viser der sig 
etter Haarspidserne tydelige Striber bestaaende 
af en vandklar Vædske. Naar Haarene tørre 
ind, da ere Cellerne sammenfaldne, men de svælle 
snart op, om de blive vaade, dette synes især 
at være Forholdet med Basalcellerne, som baade 
temmelig let kunne falde sammen og atter let 
gjenoptage sin tidligere Form. Det vil jo ogsaa 
være fordelagtigt, om det er Basalcellen, som 
er særligt vandopsugende; thi det er jo denne, 
som længst er 1 Forbindelse med Vandet, da 
dette selvfølgelig sidst fordamper inde ved Stam- 
men. 
Hos Tøfolium repens, L. (Kløver), bøie 
Sidebladene sig om Natten sammen, og Ende- 
Paa 
Bladenes Underside samler der sig meget let 
bladet lægger sig som et Tag over dem. 
Vand, dette beror derpaa, at Fpidermis paa Bla- 
denes Qverside bestaar af noget halvkugleformigt 
hvælvede Celler, som ikke blive vædede af Vand, 
medens Undersidens derimod ere flade og langs 
Kanten af Bladet overdragne med et Sekret, 
84 
korte 
Kjærtelhaar, foruden hvilke der ogsaæ forekom- 
som er afsondret af der forekommende 
mer lange Haar, som sidde saavel paa selve 
Kanten som i Nærheden af den. Bladenes Qver- 
side vædes ikke af Regn, og naar en Draabe 
træffer denne, da bliver den sedvanligvis spli- 
tret i flere smaa, og da Smaabladene sænke sig 
noget henimod den fælles Bladstilk, vil den stør- 
ste Del af Vanddraaben flyde i denne Retning. 
Men endel vil dog komme hen imod Bladenes 
Kant, 
det vandabsorberende Sekret som ved Adhæsion 
hvor Vandet bliver fastholdt saavel ved 
mellem de lange Haar og Epidermis. Især sker 
dette i de Indbugtninger, som findes ved hver 
Bladtand, hvor Vandet let glider over til Bla- 
dets nedre Side, hvor det udbreder sig langs 
Kanterne og Midtnerven. Har Regnet varet en 
længere Tid, da vil man kunne faa se, hvorle- 
des Bladets Underside bærer et Vandlag, som 
draabevis har rullet ned fra Oversiden. Naar 
Bladene have indtaget sin Natstilling, falder 
Regnet direkte paa Endebladets Underside og 
bliver ogsaa da for en Del fastholdt, om end 
ikke saa godt som om Dagen; thi den største 
Del rinder da langs Stilken ned til Sidebladene 
og Roden. Derimod synes Bladenes Natstilling 
at være særlig vel skikket til at opfange Dug, 
som afsætter sig rigeligt paa de Steder, som 
kunne vædes, men kun ubetydeligt og som 
snart bortfaldende Perler paa de Dele, som ikke 
vædes. 
Detmer angiver, at uskadte Blade 1 Al- 
mindelighed skulle besidde Evne til at kunne 
optage Vand, hvormed de komme i umiddelbar 
Berøring, dersom Bladets Celler have tabt noget 
af sin Turgor. Dette fandt Lundstrøm ogsaa 
hos Trifolium repens; thi om et Blad, som 
havde tabt saa meget af sin Turgor, at det var 
slapt, blev lagt ned paa en Vandflade, saaledes 
at Stilken ikke berørte Vandet, da fandt man 
snart, at Bladet fik sin Turgor tilbage, om blot 
ikke Varmen var saa stærk, at Bladet tabte 
mere Vand ved Fordunstning, end det kunde 
Lagdes Bladet med Over- 
siden ned paa Vandfladen, da trængte snart Van- 
det op til Undersidens sekretførende Epidermis, 
og Bladet fik snart sin Turgor tilbage, om end 
opsuge i samme Tid. 
noget langsommere end i første Tilfælde. 
Detmer anser det utvivlsomt, at det Vand, 
som samler sig i mange Umbelliferers Bladske- 
