nem den. Solens Højde spiller altsaa ogsaa 
forsaavidt sin Rolle. Solstraalingens Styrke af- 
tager følgelig med Solens Synken mod Hori- 
zonten meget raskere, end om Atmosfæren havde 
været -borte. En Del af den Varme, Atmo- 
sfæren saaledes berøver os, rigtignok til vort 
eget bedste, erstattes os dog gjennem Udstraa- 
ling fra Atmosfæren selv. Den Del af den mod 
Jorden udstraalede Varme, der slipper gjennem 
Atmosfæren, kommer nu Jordens Overflade til- 
gode. Fra denne udstraaler den igjen som mørk 
Varme med væsentlig forandrede Egenskaber, 
idet disse mørke Varmestraaler i langt højere 
Grad optages af Atmosfæren og paa denne 
Maade bindes til Jordens Nærhed. Atmosfæren 
danner nemlig et diafant (gjennemsigtigt) og 1s0- 
lerende Dække mod den ellers altfor stærke Var- 
meudstraaling fra Jorden ud i Verdensrummet. 
Den virker som en Regulator mellem Dag og 
Nat. 
Solens Straaler om Dagen ved at absorbere en 
Del af Solvarmen; men den sørger ogsaa for, 
at vi ikke fryser ihjel om Natten, ved at holde 
paa Jordens Varme. Den slipper de lyse Var- 
mestraaler fra Solen igjennem 1 langt højere 
Grad end de mørke, der straaler ud fra Jordens 
Skjød, og muliggjør herved en Magasinering af 
Varme. Resultatet af denne dens dobbelte Virk- 
somhed bliver en betydelig højere Middeltempe- 
ratur, end om der havde hersket fuld Ligevægt 
mellem Varmetilførsel og Varmetab. 
Land og Hav forholder sig —forskjelligt 
ligeoverfor Insolation som for Udstraaling d. e. 
ligeoverfor de to Hovedfaktorer, der fra første 
Haand bestemmer Luftens Temperatur. Land- 
jorden opvarmes meget raskere end Havet, men 
blot i Overfladen, og den atkjøles meget raskere. 
Havet opvarmes i mindre Grad, men dybere. 
Ved Opvarmningen fordamper desuden en Del 
Vand, og den Varme, der medgaar hertil, berøves 
Luften, hvorved Opvarmningen sinkes. Da Van- 
det opvarmes pedad, afkjøles det paa den anden 
Side meget langsommere, idet varmere Vand- 
partikler fra neden stiger tilvejrs og erstatter 
Overfladens koldere, der synker. Den fugtige 
Luft over Havet optager ogsaa mere Varme 
end den tørrere Landluft, og denne Søluftens 
Fugtighed øges end mere ved synkende Tempe- 
ratur, der bevirker Udskillen af Vanddamp og 
Dannelsen af Skyer og Taage, der binder Var- 
men. Alle disse Omstændigheder virker tilsam- 
mentagne til over Havet at udjevne Temperatur- 
forskjellen mellem Aarstiderne og over Land- 
jorden t'l at øge den. Over de store Fastlandes 
indre Landmasser bliver især Skydannelsen me- 
get liden, saa Nattens Udstraaling og Varmetab 
foregaar forholdsvis uhindret. 
træder da ogsaa tydeligt nok frem i Temperatur- 
fordelingen over Land og Hav. (Se Kartet over 
Januarisothermerne i næste Nummer). 
Den forebygger, at vi bliver stegte af 
Virkningen heraf 
Det solare Klima saaledes forandret gjen- 
nem den Virkning, der udøves af Jordens At- 
mosfære og Fordelingen af Land og Hav, kalder 
man det fysiske Klima. Inden dette sidste 
sondrer man igjen mellem I. Land- og Sø- 
klima og II. Højfjeldsklima, der saaledes 
betegner Forskjelligheder i Klimatet mellem Ste- 
der paa samme Breddegrad, hvilke jo ikke skulde 
findes ifølge det solare Klima. Vi kommer 
altsaa nu over til Behandlingen af de faktisk 
foreliggende Klimater. 
Hvad der særlig karakteriserer Landkli- 
matet er altsaa først og fornemmelig den større 
aarlige Temperaturveksel. Videre er det tørt 
og det er klart. Søklimatet er paa den anden 
Side fugtigt og skyet, og den aarlige Temperatur- 
veksel er liden. 
Af største klimatologisk Betydning er den 
Indflydelse, som de store Temperaturvariationer 
paa Land mellem Dag og Nat, mellem Sommer 
og Vinter ved Siden af den jevne Havtempe- 
ratur udøver paa Lufteirkulationen d. e. paa de 
fremherskende Vinde, og endda er denne Virk- 
ning hos os sammenligningsvis liden paa Grund 
af den uafladelige Vekslen i Lufttrykket, der 
skyldes Norges Beliggenhed i den store Hoved- 
rute for det nordlige Atlanterhavs lave Lufttryk. 
Imidlertid spiller dog ogsaa hos os den daglige 
Periode i Vindene en ret betydelig Rolle, idet 
under rolige atmosfæriske Forhold Temperatur- 
vekslingen mellem Dag og Nat foraarsager den 
saakaldte Land- og Søbris (Solgangsvejr). 
Fra Morgenen af opvarmes nemlig Landjorden 
stærkere end Havet udenfor. Befinder nu Luften 
sig nogenlunde i Ro, kommer dette Forhold til 
at foraarsage en ud over Formiddagen tiltagende, 
svag opstigende Luftstrøm, der suger Luften 
fra Havet ind over Land. Man har Søbrisen. 
Denne tiltager ud over Eftermiddagen, men læg- 
ger sig mod Aftenen for ud paa Natten at 
afløses af en Landbris, foraarsaget ved at Tem- 
peraturen nu er blevet højest over Havet, hvor- 
ved Luften nu stiger tilvejrs derude. 
Monsunvinde Vinde, der skylder 
Temperaturdifferensen mellem Sommer og Vinter 
sin Tilbliven — kjender vi ikke hos os i 
egentligste Forstand, da Vindene hos os savner 
den store Stadighed, som vi kræver hos Monsu- 
nerne. De spiller en indgribende og højst inter- 
essant Rolle, idet man for en væsentlig Del maa 
tilskrive dem den partiske Maade, hvorpaa Varme 
og Kulde er fordelt heri Verden. Dem skylder 
man den uhyre klimatiske Forskjel, der paa 
højere Bredder finder Sted mellem Kontinen- 
ternes Øst- og Vestkyster. Et Øjekast paa et 
Kart over den midlere Barometerstand (saadanne 
Karter vil senere blive meddelte), viser os 
straks, hvorledes paa nordligere Bredder Konti- 
nenternes Indre om Vinteren bedækkes af mæg- 
tige barometriske Maksima, der om Sommeren 
