da som den tungeste til at holde sig lavest. 
I Dalene synker den koldeste Luft ned i Bun- 
den, og herved bliver Temperaturen oppe i 
Fjeldsiderne højere, tiltrods for at Udstraalingen 
her er mindst ligesaa stærk. 
Fordunstningen foregaar under forøv- 
rigt lige Omstændigheder meget raskere i Høj- 
den, paa Grund af det mindre Lufttryk. Herfra 
skriver sig den ejendommelige Gjennemsigtighed, 
der udmærker Højfjeldsluften. 
Regnforholdene paa Højfjeldet er sær- 
lig af stor Interesse. Langs Fjeldsiderne tvin- 
ges nemlig Luften til at stige tilvejrs, hvorved 
den afkjøles under Kondensation af dens Vand- 
dampe. Regn optræder derfor tilfjelds meget 
rigeligere og hyppigere end i Lavlandet.” Her 
maa imidlertid bemærkes, at Fjeldene i Regelen 
har en tør Side og en Regnside. Regnsiden, 
der vender imod den Kant, hvorfra Stedets 
Regnvind kommer, mnedkalder nemlig Hoved- 
massen af Luftens Fugtighed og lader en ud- 
tørret Vind blæse videre. Et karakteristisk 
Eksempel herpaa har vi 1 Vestlandet med sin 
overordentlige Rigdom paa Nedbør ved Siden 
af de forholdsvis tørre Fjeldegne i det Indre af 
Landet. Denne Regnmængdens Tiltagen i Fjeld- 
egnene gaar dog med større Højder atter over 
til en Aftagen. Grændsen opad for denne Mak- 
simalzone afhænger af de stedlige Forhold, men 
staar forøvrigt selvfølgelig 1 nøjeste Sammen- 
hæng med Fugtighedens Aftagen opad. 
Nedbøren falder med stigende Højde over 
Havet mere-og mere som Sne. I en vis større 
Højde, der afhænger af Stedets Beliggenhed 
længere Nord eller Syd, kommer man til en 
Grændse, ovenfor hvilken der Aaret rundt ligger 
evig Is og Sne — Snegrændsen. 
Endelig paavirker Fjeldformationerne, som 
venteligt, 1 høj Grad Vindforholdene, idet de 
ikke alene virker forandrende paa Retningen 
og Styrken af de almindelige Luftstrømninger, 
men endog fremkalder egne lokale Drag i Luften 
af adskillig Styrke. Hvem kjender ikke, i hvert 
Fald af Omtale, de regelmæssige Dag- og Nat- 
vinde, der optræder i Dalførerne (Dalvinde). 
Under nogenlunde rolige atmosfæriske Forhold 
blæser disse med en mærkværdig Stadighed om 
Dagen op og om Natten ned Dalene. At den 
afkjølede Natteluft følgende Tyngdens Love siger 
ned efter Dalbundene, er jo saa naturligt. Men 
at den opstigende Luftstrøm om Dagen skal 
udbrede sig til Siderne og drage sig opefter 
ethvert Dalføre, ser ved første Øjekast uneg- 
telig besynderligere ud. Imidlertid forklares Sa- 
gen simpelt nok, naar man tager 1 Betragtning, 
at den opstigende Luftstrøm, eftersom den stiger 
tilvejrs, trykker imod de overliggende Luftlag 
og foraarsager et OQvertryk, der i et og samme 
horizontale Lag selvfølgelig bliver mindre og 
mindre ind mod Fjeldsiden, da Luftkolonnen 
under bliver mindre og mindre, eftersom Fjeldet 
stiger opad. Dette Overtryk mellem Fjeldenes 
Sider driver Luften udad og opad Dalbundene, 
hvor den maa søge sit Afløb, en Bevægelse, 
der selvfølgelig 1 betydelig Grad lettes ved, 
at Luften ogsaa her .er i opadstigende. Disse 
Dalvinde faar en mærkbar Indflydelse paa Fug- 
tigheds- og Nedbørforholdene, da de opadgaaende 
Luftstrømme fører Fugtighed med sig, medens 
de nedadgaaende er tørre Landvinde. 
Et andet interessantere Vindfænomen, for- 
aarsaget ved luftens Dragen hen over et Højde- 
drag og nedad sammes Skraaninger ned til Lav- 
landet, er kjendt under Navnet Føhn, en be- 
synderlig hed, tør Vind, der midtvinters kan 
bringe et Steds Temperatur til en Højde, som 
var det om Sommeren. Vi har ogsaa hos os 
ofte, især om Vinteren, smukke Eksempler paa 
Føhnvinde, om de end ikke naa til en saa stor 
Fuldkommenhed som f. Eks. 1 Schweiz, hvor 
Søndenvinden, efter at have passeret Alpernes 
Højdedrag, trænger ned 1 Dalene med en gan- 
ske mærkværdig høj Temperatur og en Tørhed, 
der kan være højst ubehagelig for Beboerne. 
At Føhnvinden bliver tør, er mnaturligt nok, 
eftersom den ikke indeholder mere Vanddamp 
nede paa Lavlandet, hvor Temperaturen bliver 
saa høj, end tilfjelds under en langt lavere 
Temperatur. Grunden til den store Temperatur- 
stigning er den, at Luftens Temperatur, naar 
den stiger opad, blot aftager ca. 0.05 pr. 100 m., 
efterdi den til Luftens Udvidelse ved Trykkets 
Aftagen forbrugte Varme delvis erstattes af 
Varme, der frigjøres ved Kondensation af Vand- 
damp. En nedsynkende Luftmasse opvarmes der- 
imod paa Grund af det højere Tryk, hvorunder 
den kommer, ca. 19 pr. 100 m. Synken; dens 
Temperatur fjerner sig blot mere og mere fra 
Dugpunktet, den relative Fugtighed aftager mere 
og mere. Kommer f Eks. en Vind blæsende ind 
imod et Højdedrag paa 2000 m. med en Tem- 
peratur af 5", saa tvinges den til at stige opad 
og vil oppe paa Fjeldplateauet have en Tempe- - 
ratur af blot —350. Herfra trænger den saa 
atter nedad og vil paa den anden Side af 
Fjeldet i samme Højde som den, hvorfra den 
steg tilvejrs, have naaet en Temperatur af hele 152. 
Som senere vil blive leveret Beviser for, 
forefindes i Norge de nævnte Klimater alle og 
særdeles karakteristiske. Sø- og Landklima som 
Højfjeldsklima repræsenteres hos os sjelden fyl- 
digt til at være paa et saavidt indskrænket 
Omraade. (Forts.) 
