95 
Opfattet i sin større Almindelighed forstaar 
man for Tiden ved Begrebet Biologi enhver vir- 
kelig videnskabelig Forskning — den være 
sig botanisk eller zoologisk —, der har som sit 
Maal at udgranske og bestemme Lovene for 
de organiske Væseners Formdannelse, Udvikling 
og Livsytringer samt deres indbyrdes Forhold 
og Udspring *). 
Kaster vi nu et Blik tilbage paa Natur- 
forskningens Historie, vil vi erfare, at Opfatnin- 
gen ikke altid har været slig som den her er anty- 
det. Den af Linné grundede descriptive syste- 
matiske Retning har været i lang Tid den mest 
fremherskende, ja man tør sige 1 flere Lande 
den eneraadende. 
Dette var en naturlig Følge af den viden- 
skabelige Udviklings Gang. Der maatte nemlig 
en Linnés geniale Blik til for at skaffe Orden 
i det talrigt sammenhobede Materiel, hans ,,Sy- 
stema naturæ" afslutter den fra Oldtiden og 
Middelalderen nedarvede Retning og danner Be- 
gyndelsen til en ny Æra, idet hermed den sy- 
stematiske Opregning af Jordklodens Flora og 
Fauna begynder for siden at gjøre saa umaade- 
lige Fremskridt. Men al den følgende systema- 
tiske Literatur, hvor vigtig end det enkelte Fak- 
tum er, eller hvor stort Antal af nye Former 
den end frembyder, mdleder dog intet væsent- 
ligt Fremskridt, der aabner nye Udsigter.  Saa- 
ledes er en stor Del af de zoologiske og bota- 
niske Selskabers Forhandlinger og Tidsskrifter, 
ligesom ogsaa de største systematiske Værker, 
til Trods for alle deres nye og faktiske Medde- 
lelser, dog kun at betragte som Supplementer 
til det af Linné grundede fundamentale System. 
Et væsentligt Fremskridt er derimod for Bota- 
nikens Vedkommende det af Antoine Jussieu 
opstillede ,naturlige System," ligesom Cu- 
vier's ,yrégne animale* for Zoologien. De 
detaljerede anatomiske Undersøgelser underkastes 
af begge disse Forskere en videnskabelig Sam- 
menligning, og man vinder klare omfattende Ud- 
sigter over de organiske Former. Cuvier er 
saaledes Skaberen af den Sammenlignende Ana- 
tomi ligesom ogsaa af Palæontologien eller Læ- 
*) Den biologiske Forskning deles alt efter det Syns- 
punkt den betragter sin Gjenstand paa ien mor- 
phologisk og en physiologisk Retning. 
Morphologien (direkte oversat: Læren om 
Formen) har som sin Gjenstand at undersøge 
Organismernes ydre Form, imdre Bygning og 
Strukturforholde, deres Udvikling fra Ægcellen 
af til deres Fuldendelse, samt af de ved lagtta- 
gelserne samlede Kundskaber at udlede alminde- 
lige Slutninger. Physiologien behandler Livs- 
ytringerne, de i Organismen foregaaende chemi- 
ske og physikalske Processer, undersøger Orga- 
nernes Funktioner og bestemmer Lovene for 
disse. 
ren om de uddøde Dyrformer. Han er, om man 
saa tør sige, Vesal's geniale Arvtager*). 
En mægtig Støtte fik den generaliserende”**) 
videnskabelige Retning i Embryologien (Læren 
om de levende Væseners Udvikling fra Ægget af, 
indtil de har naaet sin blivende Form), der 1 sin mo- 
derne Form grundedes af Caspar Friedrich 
Wolffi Midten af forrige Aarhundrede; han blev 
dog først ordentlig paaagtet i Begyndelsen af vort 
Aarhundrede ved Prof. Meckel. Han bekjæmper 
den Anskuelse, at Fosteret ligger legemlig for- 
uddannet i Ægget, hvilket forsvaredes af de fle- 
ste af forrige Aarhundredes mest fremragende. 
Forskere, saasom den berømte Physiolog Åfl- 
brecht v. Haller, Zoologen Bonnet og den 
bekjendte Leibnitz. Den Tids Lærde stredes 
meget om, hvorvidt det væsentlige ved Fosteret 
laa i Ægget eller i Sædlegemet, hvorfor 
det ene Parti kaldtes Ovister, det andet Å ni- 
malculister. Wolff derimod forfægter den Me- 
ning, at Embryoet udvikler sig af oprindelig meget 
simple Anlæg, der efterhaanden antager den bli- 
vende Form; dette viser han ved sine egne Under- 
søgelser, ligesom han er den første, der beskriver 
et Organs Udvikling, nemlig Tarmkanalens, at 
denne danner sig fra et simpelt bladformet 
Anlæg. Det er fra ham, at Goethe, hvilket 
denne ogsaa selv erkjender, fik Ideen at tilba- 
geføre alle væsentlige Plantedele med Undtagelse 
af Stengelen til Bladet som Grundform. 
Dette var et stort og væsentligt Fremskridt 
i Naturforskningen, og dets Impuls paa Natur- 
forskerne udeblev heller ikke. 
I Begyndelsen af vort Aarhundrede finder 
vi Mænd som Pander, Grundlæggeren af Kim- 
bladtheorien, Karl Ernst von Baer, Robert 
Brown, Remak o. s. v. — Disse udfører den 
videre Begrundelse og udvikler Wolffs Theori. 
Men en ny Tid, der udøvede den mægtig- 
ste Indflydelse, tog sin Begyndelse med Schlei- 
den's og Schwann's — man tør sige — Opda- 
gelse af, at Cellen er den organiske Na- 
turs Elementærorganisme, hvorfra alle de 
øvrige mere eller mindre sammensatte organiske 
Væsener er opbygget. 
De utallige Arter og Slægter af Planter og 
Dyr, som under Linné's Scepter er bleven be- 
kjendte, og de Masser af anatomiske Kjendsgjer- 
ninger, undersøgte og beskrevne af Cuvier og 
hans Elever, henføres til Ligheder og Uligheder 
i smaa Struktur- og indbyrdes Stillingsforholde 
*) Andreas Vesalius (født 1514, død 1564) var 
Anatomiens Reformator, idet han grundede sine 
Undersøgelser paa Iagttagelser i Naturen og ikke, 
som den Tids Skik, blot holdt sig til tidligere 
Forfattere, navnlig Galenus. 
**) Generalisere er af .de enkelte Kjendsgjerninger 
at udlede almindelige Synspunkter og Resultater. 
