Hidtil har jeg ikke havt Leilighed til at 
faa Tulipanen dyrket paa en større Høide over 
Havet end omtrent ved Byggrændsen; men langs 
Kysten trives den godt lige til Gjesvær ved 
 Nordkap og Vardø. Paa sidstnævnte Sted er 
der prøvet tre Varieteter, La candeur, MMon- 
streuse og Rex rubrorum, som holde sig meget 
godt uden Dække. Ved Christiania blomstrer 
den gjerne i Midten af Mai, paa Gjesvær 1 den 
første Trediedel af Juni, men paa Vardø ikke 
før i Begyndelsen af Juli. — I Sverige holder 
den sig i det mindste til Piteå (65% 19"), paa 
Island ved Reykjavik (649 8') og paa Grønland 
ved TIviktut (61% 15"). 
IV. 
Hvid Lilie (Lilmm camdidum, L.). Den 
hvide Lilies oprindelige Hjem kjender man endnu 
ikke. I Almindelighed nævnes de varme Dele 
af Persien; men dens Hjemsted som vildtvoxende 
Plante maa rimeligvis søges paa et andet Sted 
I Åsien, som har et koldere Klima. Af hele 
denne Slægt, hvoraf Linné kun kjendte 8, men 
hvoraf der nu er fundet 40—350 Arter, har 
man ingen, der i den Grad har tiltrukket sig 
den almindelige Opmærksomhed som den hvide 
Lilie. I Geopontica heder det, at, da Alkmena 
havde født Heikules, vilde Jupiter gjøre ham 
udødelig og lagde ham derfor til den sovende 
Juno's Bryst. Da han havde drukket sig meæt, 
løb der Melk i Strømme ud af hans Mund: 
hvad der kom paa Himmelen, dannede Melke- 
veien, og hvad der kom paa Jorden, frembragte 
Tilien, som heraf har faaet sin hvide Farve. 
Den hvide Lilie omtales vistnok paa en 
biliedlig Maade i de homeriske Digte (Il. XIII. 
830); men det kan dog neppe paavises, at den 
har været dyrket i Grækenland før i det 6te 
Aarhundrede f. Chr. Dersom det kan ansees 
som fuldkommen sikkert, at der med de hebra- 
iske Ord Sjosan, Sjusan og Sjosjanna kun me- 
nes den hvide Lilie (hvilket dog nok kan være 
tvivlsomt), da har man den første Ffterretning 
om denne Væxt fra Jøderne; den omtales nemlig 
paa mange Steder i Bibelen, navnlig i det gamle 
Testamente, som en vel kjendt Blomst. I Per- 
slen har den ogsaa længe været kjendt og der 
er al Grund til-at tro, at Navnet staar 1 For- 
bindelse med den gamle persiske By Susa, hvor 
de persiske Konger havde sin Vinterresidents og 
hvis Ruiner, der nu kaldes Sus eller Sjus (319 
56' N. Br.), ligge ved Elven Sjapur, der falder 
1 Koaspes. Den græske Forfatter Athenagoras, 
der levede paa Marcus Aurelius's Tid eller 1 
Slutningen af det andet Aarhundrede e. Chr,, 
paastaar, at Byen har faaet sit Navn efter den 
Rigdom af Lilier, som fandtes 1 QOmegnen. Det 
er heller ikke usandsynligt, at Navnet paa den 
kydske Susanna 1 Babylon er taget fra denne 
Blomst, for dermed at betegne den jomfruelige 
Renhed. 
Hos Romerne var den hvide Lilie helliget 
Gudinden Juno, ,åosa Junonis*, medens den, 
paa Grund af sin rene, pletfri, hvide Farve, 
ikke blev yndet af Venus. Alt for henved 2000 
Aar siden har man forstaaet, ved Hjælp af 
Olivenolie, at udtrække den eiendommelige Vel- 
lugt af Blomsterne, og af disse blev der ogsaa 
tilberedt et eget Slags Salve eller Pomade. 
Hos Romerne omtales den hvide Lilie, blandt 
andet, som en af de Blomster, hvoraf Bierne 
samlede Honning. Virgil (Fel. X. 25) lader 
Guden Sylvan bære en Krands af store Lilier 
(grandia lilia), og Propertius (IV.4. 25) for- 
tæller, at man, ved Hjælp af den hvide Lilie, 
kunde vinde Nymphernes Velvillie. Plinius 
siger (XXI. 5. 11), at Lilien er næsten lige saa 
ædel som Rosen. Den bruges baade til Salve 
og Olie, og denne sidste kalder man lirinon. 
Lilien begynder at blomstre, naar Rosen staar 
i fuld Blomst, og den tager sig meget godt ud, 
naar de staa mellem hverandre. 
Lige fra Oldtiden, gjennem Middelalderen 
og den nyere Tid, har man tillagt Blomsten en 
eller anden billedlig Betydning, baade 1 religiøs 
og verdslig Retning. Saaledes havde enhver af 
de to Kobbersøiler i Salomo's Tempel en fire 
Alen høi Top, der var dannet som en Lilie. 
I Middelalderen blev Lilien brugt som et Sind- 
billede for den himmelske Renhed, og derfor 
fandtes den gjerne ogsaa paa Malerier af Jom- 
fru Maria. Samtidig hermed finder man den 
ogsaa paa Vaabenskjolde, Ridderordener og lig- 
nende Gjenstande. Hos Romerne var Lilien et 
Simdbillede paa Haabet, og man har endnu Myn- 
ter, hvorpaa den findes præget, med Paaskrift- 
spes populi, spes publica eller spes augusta. 
I Middelalderen omtales den hvide Lilie i 
Carlden Store's ,.Capitulare de villis et oortis 
imperialibus*. Dette er en indtil den yderste 
Detail gaaende Forordning om Bestyrelsen af 
Keiserens Godser; i det sidste Kapitel findes 
der endog en Liste over de Væxter, som skulde 
dyrkes i de keiserlige Haver. Her nævnes ikke . 
alene Frugttræer og medicinske Væxter, men 
endog en ikke ringe Mængde Planter, der dyr- 
kedes til Pryd eller medieinsk Brug. 
I de sydlige Egne af Norge er denne Art 
meget almindelig dyrket, og ved Christiania hol- 
der den sig, selv i strenge Barfrostvintere, uden 
Dække. Det nordligste Sted, hvor den, saavidt 
mig bekjendt, har blomstret, er Inderøen ved. 
Throndhjemsfjord (639 52"). For elve Aar siden 
sendte jeg nogle Løg til Stegen Præstegaard i 
Nordland (67" 56"). Disse skyde hvert Aar 
Blade, men de have endnu ikke blomstret. 
Under Verdensudstillingen 1878 i Paris saa jeg 
i et Par Uger daglig, paa Gader og "Torve, 
