Endelig kom Isak tilbage. Det var ret 
morsomt til Afveksling at hjælpe ham med at 
stille Teltet op paa den lille Græsflade tæt ved 
Geysir. Teltet var saa stort, at det kunde have 
rummet en Snes Mennesker. Der blev tildannet 
et Leje af Hø, to Sække og mit Reisetæppe:; 
min Sadel fik Anvendelse som Hovedpude. Saa 
maatte Isak 1 den nærliggende Gaard Laug 
laane en Kjedel og et Spand til mig; det sidste 
fyldte han med koldt Drikkevand i en lille Elv, 
hvorpaa jeg gav ham Afsked, da han foretrak 
Haukadals Herligheder fremfor Kildernes og 
Teltets. Jeg mdsaa senere, at han i saa Hen- 
seende var fornuftigere end jeg. 
Nu gik jeg i Gang med Forberedelserne til 
Aftensmaden. En hermetisk Daase med Karbo- 
nade blev befæstet til en Sejlgarnssnor og sæn- 
ket ned i den store, blaagrønne Kilde Blesi. 
Enden af Snoren blev bunden til en Sten ved 
Kildens Rand. Kjedlen blev fyldt med koldt 
Vand, og en Snor fastgjort til dens Hank; jeg 
anbragte den 1 en lille kogende Kilde, og faa 
Minuter efter var ogsaa Vandet i Kjedlen ikog. 
Ved Hjælp af en Krukke Liebig forskaffede jeg 
mig et Par Kopper Bouillon; Karbonaden var 
excellent, efter at den havde hængt et Kvarter 
1 Blesi, og senere blev der endda Raad til et 
Par Glas varm Toddy. Nu ja, det hele var 
ganske morsomt, og vilde have været uhyre 
morsomt, hvis jeg havde havt Selskab. 
Saa lagde jeg mig paa Lejet, rygende og 
læsende, idet jeg med Spænding ventede paa de 
stærke underjordiske Drøn, som jeg havde hørt 
og læst skulde være saa hyppige her og staa i 
Forbindelse med Udbrud af Geysir. (Cigaren 
faldt mig adskillige Gange ud af Munden, ikke 
fordi Drønene forskrækkede mig, men fordi jeg 
var søvnig, og da jeg efter et Par Timers 
Forløb ikke havde faaet andet at høre end 
Regnens Plasken paa "Teltet, sank jeg snart 
fuldstændig hen i Søvnens Arme, og jeg sov 
den hele Nat hverken forstyrret at Drøn eller 
Udbrud eller andre usædvanlige Begivenheder. 
I de tre følgende Dage levede jeg som 
Eneboer 1 Teltet. Tre. lange, tre ensformige, 
tre uhyggelige Dage. Regn, Regn, Regn. Naar 
jeg om Morgenen vaagnede paa det vaade Hø- 
leje efter en kold og vederstyggelig Nat, saa 
jeg mig omringet af Smaasøer, der var sivede 
gjennem Teltet og efterhaanden blev større og 
større, mere og mere talrige og nærgaaende. 
Ude som inde var alt klamt og fugtigt og 
raakoldt. For at Bedrøveligheden kunde blive 
rigtig komplet, begyndte mine Tænder ogsaa 
at tale med. 
Jeg skal nu i Korthed omtale nogle af de 
,, Verdensvidundere*, der havde bragt mig til 
dette Sted, og for hvis Skyld jeg udsatte mig 
for halvfjerde Døgns Plager og Savn. Naar min 
Skildring ikke bliver saa begejstret og rosenrød, 
126 
som De maaske kunde vente, efter hvad De 
tidligere fra andre Forfattere har hørt om Geysir 
og dens Kammerater, da maa det vistnok for 
en stor Del tilskrives Tandpinen og Regnen og 
min Ensomhed. dJeg tvivler slet ikke om, at 
alt vilde have vist sig 1 et langt smukkere og 
rigere Lys, hvis jeg havde kunnet besøge Stedet 
i godt Vejr og i godt Selskab. Thi selv om 
det ikke kan nytte at lægge Skjul paa, at hele 
Geysirgebetet befinder sig i en bedrøvelig Deka- 
dence, i en Tilstand af haabløs Alderdomssvæk- 
kelse, og selv om den Rejsende i vore Dage 
ikke har nogen som helst rimelig Udsigt til at 
se selve den store Geysir springe, saa inde- 
holder dog det lille Omraade en saadan Mængde 
af ejendommelige Fremtoninger, at man under 
gunstige Forhold vil have stor Fornøjelse af at 
dvæle et Par Dage her. Men Verden har nok 
af Fremstillinger af Geysir og dens Kolleger i 
Solskin; lad den da ogsaa en Gang faa en, der 
er malet i Regnvejr. 
Samtlige Kilder — der er vistnok i alt 
omtrent et halvt hundrede — ligger paa en flad, 
langstrakt, fra NNO til SSV gaaende Skraaning 
Øst for et lille fritstaaende Fjeld, Laugafell. 
Dette ser man paa de. fleste Afbildninger af 
Geysir, hvor det sædvanlig præsenterer sig med 
ligefrem gigantiske Former; i Virkeligheden er 
det et ganske ubetydeligt Højdedrag, der kun 
hæver sig til faa hundrede Fods Højde. Paa 
den anden Side af, og noget lavere end Kildernes 
Omraade, ligger en af en lille Aa gjennem- 
strømmet Mose. Det Gebet, der indtages af 
Kilderne, maa man ikke tænke sig alt for stort; 
det kan vel have en Længde af omtrent 2500 
Fod, en Bredde af højst 1000 Fod. Overfladen 
bestaar hovedsagelig af rødgult Sand og, især i 
Kildernes Nærhed, af graalig Kiselsinter. Hist 
og her findes en lille grøn Plet; den største er 
den, der sædvanlig benyttes som Teltplads, og 
som ligger mellem Geysir og Strokkr, nærmest 
den første. Den nederste Del af Laugafell er 
fuldstændig bedækket med røde og gule eller 
rødgule; Masser af Ler og Sand. Den rødgule 
Farve er overhovedet dominerende alle Vegne 
paa Island, hvor der findes kogende Kilder. 
Geysir, ,den store Geysir*, 
alle Geysire*, ligger 1 den nordligste Del af 
Kildegruppen. Den, der rejser til Geysu i 
Forventning om at blive Vidne til det graciøse 
Skuespil, som vi kjender saa godt fra en Mængde 
Afbildninger, vil blive ganske betydelig skuffet; 
men interesserer man sig for Ruimer, og er man 
tilfreds med at faa at se, ,hvor Troja laa*, 
kan man maaske finde nogen Opbyggelse ved at 
betragte den kjærneløse Skal, hvortil vore Dages 
Geysir er reduceret. Det, som en Reisende kan 
vente at faa at se, er følgende: Geysirbassinet, 
baade ved sin Form og sin Størrelse forskjelligt 
fra alle de andre Kilders, er omtrent formet 
» Kongen for 
