Former er repræsenterede. Nogle bestaar kun 
af en lille rørformet Aabning, i hvilken Vandet 
langsomt stiger og falder; i en anden koger og 
sprutter Vandet i Vejret til en eller to Fods 
Højde; der findes fæle kogende Mudderpøle, og 
der findes smaa elskværdige, hvæsende og pru- 
stende Dampventiler. Fra dem alle, saa vel 
som fra deres mange Afløb hæver der sig store 
Dampskyer, der rigtignok i Blæst ikke er syn- 
derlig imponerende; men er Luften stille og 
noget kjølig, stiger Dampen lodret i Vejret som 
hvide, kompakte Masser, og i saadanne Øjeblikke, 
af hvilke jeg oplevede et Par, frembyder Égnen 
et ligefrem stolt og storartet Udseende. 
Karakteristisk for Kildernes Omraade er 
foruden Dampen ogsaa den ejendommelige, om 
Sodalud mindende Lugt, der opfylder hele Luften. 
Dernæst de Aflejringer af Kiselsinter, som Van- 
det fra Kilderne afsætter, og som man ser alle 
Vegne. Rundt omkring næsten hver Kilde be- 
staar Qverfladen af en Skorpe af denne Stenart, 
hvoraf ogsaa Bassinerne og Rørene er dannede. 
De Smaabække, der flyder fra Kilderne, afsætter 
i deres Leje og ved deres Bredder lignende 
Skorper af Kiselsinter, ofte bestaaende af tynde, 
over hverandre liggende Lag. —Ogsaa andre 
Legemer, der vædes af dette Vand, overtrækkes 
efter nogen Tids Forløb med en saadan Skorpe; 
man finder Smaagrene, der synes forvandlede 
til Sten; man fimder forstenede Papirstykker, 
forstenede Græsstraa og andet lignende. 
Men hvor interessante end mange af 1%1- 
syneladelserne 1 Geysirgebetet er, saa kan det 
dog ikke negtes, at det kun er faa Rester, der 
er levnede af Fortids Rigdom. Man giver paa 
Island undenlandske Turister, især Englændere, 
Skylden for, at de ved at mnedkaste Stene 1 
 Kilder»e, har ødelagt flere af disse. Vistnok 
fuldstændig med Urette.  Springkilderne er Eifter- 
virkninger af store vulkanske Begivenheder; de 
lever en Tid, imdtil de Kræfter, der fremkaldte 
og nærede dem, er udtømte. Springkilderne 
reduceres i Tidens Løb ganske af sig selv til 
kogende Kilder; disse senere til varme Kilder, 
Svovlkilder eller Lerpøle, indtil ethvert Spor af 
Virksomhed uddør. At dette er Sagens natur- 
lige Gang, ser man paa :saa mange Steder paa 
Island, hvor der tidligere fandtes springende 
Kilder, der nu er reducerede til rene Ubetyde- 
ligheder. Der var forresten en Gang en Eng- 
lænder, som havde faaet den aparte Ide at ville 
stoppe Strokkr fuldstændig til; det lykkedes ham 
ogsaa at fylde Røret lige til Mundingen med 
Stene og Græstørv, og han rejste overmaade stolt 
til Reykjavik og fortalte, at nu havde han til 
evige Tider sat en Stopper for Strokkrs Udbrud. 
Men Strokkr var den Gang formodentlig ikke 
saa afkræftet som nu: den Prop, som Englæn- 
deren havde anbragt 1 dens Hals, blev ikke 
længe efter slynget ud å la Champagneprop. 
130 
| 
| 
Det kan her tilføjes, at man ved Geysir, saa 
vidt vides, ikke kan fremtvinge noget Udbrud; 
tilmed er det forbudt at kaste noget ned i 
dens Rør. 
Jeg har nu fortalt saa meget om Kilderne, 
at jeg maa faa Lov til ogsaa at fortælle lidt om 
mig selv. Om Søndagen var Situationen endnu 
taalelig, bortseet fra den fæle foregaaende Nat; 
alt havde endnu Nyhedens Interesse, og navnlig 
det, at kunne tillave sin Mad ved Hjælp af 
Geysirs og Blesis koghede Vand, var jo ganske 
morsomt. Det var ogsaa et nyt Liv for mig 
at leve som FEremit; thi næsten hele Dagen 
igjennem var Kilderne mit eneste Selskab. Alle 
Omgivelser var fuldstændig skjulte af Regntyk- 
ningen, saa de kunde ikke holde mig med 
Selskab. Om Morgenen drak jeg Kaffe i den 
en halv Snes Minuter fra Teltet liggende, lille 
fattige Gaard Laug; der sad jeg i et lille mørkt 
Kammer 1 Selskab med en. Væverstol, en Drag- 
kiste og et rødmalet Bord; en Sæk var stoppet 
i den ituslaaede Rude. Om Formiddagen fik 
jeg Besøg af en Mand og to Drenge, alle til 
Hest; de falbød Hornskeer og Sølvsmykker; om 
Eftermiddagen kom en anden Handelsmand og 
vilde sælge mig en blaa Ræveunge. Det var 
alle den Dags Begivenheder. 
Den følgende Nat blev endnu værre end 
den første; nu flyttede Vandet for Alvor ind til 
mig og gjorde Teltet til et Slags Akvarium. 
Jeg forandrede Lejets Plads Gang efter Gang, 
indtil det heller ikke nyttede mere; for neden 
stod der Damme allevegne, fra oven dryppede 
det allevegne. Jeg maatte næsten føle mig 
taknemlig over, at jeg fik Tandpine og ikke 
nogen farligere Sygdom. Men det blev rigtig- 
nok ogsaa en Tandpine, der forstod at tumle 
sig paa det den tildelte Omraade; den og Reg- 
nen fulgte mig lige til Reykjavik som trofaste 
Rejsefæller. 
Jo, det var fornøjeligt at besøge Geysir! 
Alt var vaadt og klamt og koldt. Og det 
kalder man paa Island Sommer, naar man 1 
Midten af Juni længes efter en Kakkelovn, 
eller helst to. 
Om Aftenen gik jeg til Haukadal, der ligger 
omtrent en halv Times Vej Nord for Geysir; 
jeg vilde ikke for al Verdens Guld have sovet 
endnu en Nat i det rædsomme Telt. Haukadal, 
der er en ret ordentlig, men ikke videre stor- 
artet Gaard, var i Oldtiden et berømt Høvdinge- 
sæde, og Are Frode, den islandske Literaturs 
Fader, tilbragte sin Ungdom her. Jeg fik anvist 
et ganske net lille Værelse med malede Vægge, 
Loft og Gulv; paa to Dragkister redte man en 
Seng, som jeg anede vilde blive haard; som alle 
islandske Senge var den kun halv saa lang som 
en almindelig Seng, men heldigvis bred nok til, 
at man kunde ligge diagonaliter. Men jeg saa 
