131 
den gode Vilje til at ville gjøre mig til Pas, 
og jeg var taknemlig derfor. 
Sengen var ganske rigtig haard som et 
Stengulv, og det var 1 det hele taget en fryg- 
telig Nat; thi Tandpinen fik min ene Kind til 
at svulme op, og det gik naturligvis ikke for 
sig uden Feber og Kuldegysninger. Regnen 
piskede paa Ruderne den hele Nat, og jeg havde 
rig Lejlighed til atter og atter at xgjentage: 
jo, det er dejligt at besøge Geysir! 
Tirsdag Formiddag var Regnen endelig 
standset og Luften klaret lidt op, hvorfor det 
blev besluttet, at vi skulde forsøge at gjøre den 
paatænkte Udflugt til Guldfossen, der ligger en 
god Mil Øst for Geysir. Der fører ingen Vej 
derhen; man rider for største Delen over svam- 
pede Moser. Isak kunde derfor ikke alene lodse 
mig til Fossen, og jeg maatte leje Bondens Søn 
som Fxtrafører. Først drog vi til Teltet for at 
hente et af de fotografiske Apparater, og saa 
gik det afsted. Min nye Fører var en Mand, 
der ikke røbede synderlig Lyst til at ride lang- 
somt, og vi for hen over den væmmelig bløde 
og vaade Grund, som om vi red paa en Ride- 
bane. Adskillige Elve satte vi over; den største 
var Tungufljot, der her flyder i tre Arme. 
Luften var som sagt nogenlunde klar, og for 
første Gang 1 disse Egne kunde jeg glæde mig 
ved en Antydning til, hvad der kaldes Udsigt. 
Navnlig 1 nordlig Retning præsenterede sig en- 
kelte smukke Fjeldformer: det store, snedækkede 
Blaafell, og de dristige Jarlbetturtinder foran 
den om Hardangers skjønne Bræ Folgefonden 
mindende lange Snelinje paa Langjøkel. 
Efter en Times Ridt var vi ved Maalet. 
Jeg er noget kræsen ligeoverfor Vandfald og 
ventede ikke, at Guldfossen skulde gjøre noget 
særlig imponerende Indtryk paa mig. Men jeg 
maa tilstaa, at jeg blev ligefrem overrasket, 
næsten overvældet, da jeg saa det herlige, pragt- 
fulde Fald foran mig. Hvitaa, der kommer fra 
det af svømmende Isbjerge opfyldte Hvitaavatn 
tæt under Langjøkel, har der, hvor Fossen dannes, 
en meget betydelig Bredde; brusende styrter de 
vældige Vandmasser sig 1 hele Elvens Bredde 
nedad en høj Afsats, ved to Klippestykker delte 
i tre, ufuldstændig adskilte Grene; hvirvlende 
og skummende iler Vandet derpaa et lille Stykke 
fremad, hvorpaa det i to, ved Siden af hinanden 
liggende mægtige, lodrette Fald styrter ned i 
en stejl, dyb Kløft. Vældige Dampmasser stiger 
op allevegne, Brusen og Susen opfylder Luften. 
Hvad der i ikke ringe Grad forøger det stærke 
og rige Indtryk, Fossen gjør, er den storartede 
Kløft, i hvis Bund Hvitaaen fortsætter sit Løb; 
den østlige Side af denne Kløft er en eneste 
lodret, af søjleformig Basalt bestaaende, mægtig 
Væg, der i mange Henseender minder om Ålman- 
nagjaas høje Mur; den modsatte Side dannes af 
to, bag hinanden liggende lodrette Afsatser. 
| 
Naar Folk om hundrede Aar kommer til 
Geysir, da er det kun for at besøge Guldfossen, 
der i vor Tid er forholdsvis lidt kjendt og 
besøgt. 
Resten af Fftermiddagen tilbragte jeg ved 
Kilderne; om Aftenen drog jeg atter til Hauka- 
dal, medtagende en Flaske Cognac, da jeg vilde 
traktere Folkene paa Gaarden med Toddy. Jeg 
bad om kogt Vand og fik det serveret 1 et stort 
Lerfad, der om Morgenen havde gjort Tjeneste 
som Vaskefad, og atter optraadte i samme Rolle 
den næste Morgen; men Herregud, man ser den 
gode Vilje etc. Toddyen maatte drikkes af 
Kopper, thi Glas var ,ekki til*, som Islænderen 
siger; men man maa huske, at Haukadal er en 
af de islandske Gaarde, der ligger længst borte 
fra Kysten, og der er endnu ikke anlagt nogen 
Jernbanestation i Nærheden. 
Endelig kom heldigvis den sidste Nat; jeg 
var nu inderlig led og kjed af hele denne 
Geysirsvindel, og om nogen havde garanteret 
mig, at Geysir den næste Fftermiddag vilde 
springe 100 eller 1000 Gange, jeg havde ikke 
forandret min Beslutning om at drage afsted 
tidlig om Morgenen. 
Jeg forlod Haukadal Kl. 8 om Morgenen. 
Isak tog en meget langvarig og tilsyneladende 
meget hjertelig Afsked med Bonden og gav ham 
endelig med islandsk Inderlighed to vældige 
Smækkys. Saa drog vi afsted, ledsagede af 
Bondens Søn, der paa sin Hest anbragte en 
Kjæmpe af Bærebør. Et Kvarters Tid efter var 
vi ved Kilderne. Nu tog de to Mænd rigtig for 
Alvor fat paa sit Arbejde med at udgrave 
store Klumper af Græstørv. 'Thi nu skulde der 
gjøres en Kraftanstrængelse for at faa Strokkr 
til at give Livstegn fra sig; endnu eet mislykket 
Forsøg vilde jo have været en Skandale uden 
Lige. Derfor var ogsaa den drabelige Bærebør 
medtaget, thi Strokkr skulde denne Gang have 
en Mundfuld saa stor, som den neppe har faaet 
siden hin forrykte Englænders Dage. Det gjaldt 
jo om at afstive dette Trækplasters noget skrø- 
belig blevne gloire. Og de to Mænd gravede 
og slæbte og slæbte og gravede, og Kl. 9 stod 
der langs Kildehullets Rand en vældig Græs- 
tørvmur, 4 Alen lang, I Alen høj og tyk. Og 
det hele Vognlæs forsvandt i den gamle Herres 
Gab; det maatte da gaa forunderligt til, om 
ikke hans Mave vilde protestere mod denne 
kolossale Dosis. 
Vi ventede et Kvarter — nej, Strokkr lod 
til aldeles at ignorere den appetitlige Frokost, 
den havde faaet. Vi ventede en halv Time — 
Medikamentet virkede ikke endnu. Vi ventede 
tre Kvarter fremdeles status quo. Skulde 
Skandalen virkelig fuldbyrdes? Endelig, et Par 
Minuter før 10, kom Strokkr til den Erkjendelse, 
at det dog var rigtigst at præstere noget; maa- 
ske har den indseet, at jeg 1 modsat Fald havde 
