det Sibiriske Universitetsmuseum i Irkutsk, hvis 
Samlinger dog for nogle faa Aar siden desværre 
tilintetgjordes af en Ildebrand. 
Som Læserne allerede ved, var det Hen- 
sigten med min Rejse ikke blot at studere Pels- 
sælene, men ogsaa især at samle Rester af den 
uddøde Sjøko for U. S. National Museum. Der 
er nemlig al Sandsynlighed for, at dette Dyr i 
tidligere Tider ogsaa forekom paa andre af de 
Aleutiske Øer og saaledes tilhørte en Fauna, 
som nu indgaar under de Forenede Stater (til- 
trods for Nordenskjöld's Udsagn om det mod- 
satte; saaledes medbragte Wosnessenski et Rib- 
ben fra Attu; smlen. ogsaa min Indberetning i 
Proc. U. S. Nat. Mus. 1883, Pag. 84). Og 
for at berige dette Museum- med Gjenstande, der 
tjener til at oplyse Amerikas foregaaende og 
nuværende Naturhistorie spares ingen Udgifter. 
Min Ekspedition lykkedes over Forventning, idet 
det samlede Udbytte var ikke mindre end 18 
mere og mindre vel vedligeholdte Hjerneskaller 
og 4 Hvirvelrækker samt Ribben, Skulderblade, 
Armben o. s. v. for Sammensætning af Skeletter. 
Til at skildre denne interessante Ø, hvortil 
der knytter sig saamange Minder, vælger jeg en 
Baadekspedition, som jeg foretog tidlig paa Hø- 
sten 1882, og hvorunder jeg omsejlede Øen og 
saaledes fik Anledning til at se den fra alle 
Sider. 
En saadan Omsejling af min lille Verden 
heroppe hørte med i det Program, jeg havde 
udkastet mig for mine Undersøgelser. Den skulde 
være en Slags Rekognosceringstur, for paa den 
letvindteste Maade at komme efter, paa hvilke 
Steder det for Fremtiden vilde lønne Umagen 
at koncentrere Kræfterne. Planen havde været 
vel drøftet; Grunde baade for og imod vejede. 
Grundene imod var især, at en Sejlads i en 
aaben Baad var en noget vovelig Færd, da knapt 
en eneste Havn findes paa Øen, naar undtages 
den, hvorved Landsbyen ligger, og som neppe 
fortjener et saadant Navn; det nordlige Stillehav 
er sjelden roligt, og den mindste Sjø sætter ind 
en voldsom Brænding, som ofte gjør Landgang 
farlig eller umulig; desuden kom til, at Aleu- 
terne er daarlige Sjøfolk, naar de er ude af sin 
Bajdarka, deres elegante og hurtige Skind- 
kano, og at Aarstiden forsaavidt ikke var hel- 
dig, som Skodde hørte til Dagens Orden. Grun- 
dene, som talte for, var imidlertid, at det var 
den eneste praktikable Maade, da Hundeslæde 
vilde være for møjsommelig før Sneen kom, og 
da vilde det paa den anden Side være ugjørligt 
at lede efter Sjøkoskeletter, som det, om de 
fandtes, vilde være umuligt at føre paa Slæde, 
medens Baaden ialfald kunde rumme et. Des- 
uden overvejede jeg, at Muligheden for at bringe 
et saadant Skelet hjem visselig var Vovestykket 
værd, og at den, som intet vover, heller intet 
vinder. 
Der var to Ting, som forhindrede mig 1 
at benytte Højsommeren for denne Tur. For 
det første havde jeg da endnu ikke faaet in- 
strueret nogen saaledes, at jeg kunde overlade 
ham at tage de meteorologiske Observationer tre 
Gange dagligt under mit Fravær fra Stasjonen. 
For det andet kunde jeg ikke opdrive Mand- 
skab før efter at Sælslagtningen var sluttet, da 
alle har mere end nok at bestille, saa længe det 
Arbejde staar paa. 
Da August Maaned kom, kunde jeg derfor 
først tænke paa Udførelsen af min Plan. Han- 
delskompaniets Agent Hr. Chernick var lært op 
til at tage Observationerne, og Starosten (egent- 
lig ,den Ældste*, de Indfødtes selvvalgte Chef, 
Høvding eller Lensmand, hvad vi nu vil kalde 
ham) havde blandt de unge Frivillige, som meldte 
sig, valgt de fem stærkeste og de bedste Skyt- 
ter, samt udvalgt til ansvarlig Styrmand en af 
de forsigtigste og erfarneste af de ældre, for 
Ekspeditionen skulde foregaa 1 , Kronens* (den 
Russiske) store Baad, som nu skulde ud og staa 
sin første Prøve. Da jeg af Erfaring allerede 
vidste, hvad der skal til for at mætte en Åleut, 
erhvervede jeg Tilladelse til at slagte fire Pels- 
sæl før vi drog ud, og til at skyde saa mange 
Kobber, som tiltrængtes, en Tilladelse nødvendig 
af den Grund, at de sidstes Fredningstid først 
var tilende med August Maaneds Udgang. Da 
Hr. Grebnitski og Kompaniets Agenter gik mig 
tilhaande med Raad og Daad paa, alle mulige 
Maader, lykkedes det mig at blive færdig med 
mine Forberedelser itide. 
Baaden var en temmelig plump Kasse, og, 
som det senere viste sig, tarvelig Sejler og elen- 
dig Krydser, men den var stiv, ny, tæt og ganske 
rummelig, og forsynet med smaa, men nye Sejl. 
Vi havde ikke Tid, eller kanske ikke Fantasi 
nok til at døbe den med noget særskilt Navn. 
Til Adskillelse fra alle andre kaldtes den , Kro- 
nens Slupka*, ellers slet og ret ,Sluppen*. 
Der stuedes i den en Kasse for mine Samlinger, 
en Kasse Biskuit, en Del saltet Kjød, Sukker, 
The, Kogekar, noget Værktøj, deriblandt Økser, 
en Jordpikke og et Par Spader; endelig et gam- 
melt Bajdaråsejl*) for Telt, samt Bjørneskind og 
Uldtæpper. Af Delikatesser var intet medtaget, 
da jeg paa Tur gjør mig til Regel at leve paa 
akkurat samme Ration som Folkene. Det eneste 
var nogle faa Flasker Alkohol til Fordeling mel- 
lem Aleuterne (efter haardt Arbejde) — og Sjø- 
dyrene. Af Skydevaaben medførte vi syv gode 
Rifler og to udmærkede Haglbøsser. Med In- 
strumenter var jeg desværre tarveligt forsynet 
paa Grund af det Hastværk, hvormed min Af- 
rejse fra Amerika var iværksat, saa at et Arzi- 
* Bajdarå kaldes de store otte- til sekstenaarede 
Lægtere eller Baade, formede af et Spileværk af 
Træ overtrukket med Sjøløveskind. 
