lunde (Simorhynehus pygmæus), som jeg talte 
om i Brevet om Copper Island. 
Vi roede nu langs Land, spejdende efter 
Kobber, medens vi dog kun saa talrige Mel- 
rakker (Vulpes lagopus var.), indtil vi kom til 
den forunderligt udhulede og sønderrevne Halvø, 
som ved et ganske lavt Ejd er forbundet med 
det stejlt styrtende Land, af hvilket Fjd det 
Hele har faaet Navnet Peresjejek (= Isthmus). 
I Græstørven, som dækker Qverfladen af Halv- 
øen, har Tusinder af Ørelunden gravet sine 
Ganger og Huler, og fostrer der sine dunede 
sorte Unger. Idet vi var forbi, ser vi dem 
sidde i Åabningerne til sine Huler, og hele Fla- 
den rødmer med de store røde Næb, saa det 
faar Udseende af en Græsmark tæt besaaet med 
røde Blomster. 
Søndenfor denne Halvø stikker tre temme- 
lig dybe Bugter ind i Landet, og da der i Bun- 
den af den sydligste af disse findes en ,Jurte*, 
d. e. Jordhytte, bygget for Rævejægerne om 
Høsten, besluttede vi at overnatte der, saameget 
mere som der ligger to Sjøer, som jeg ønskede 
at besøge, i den samme Dal. Da det nu bar 
østover, forsøgte vi at benytte den svage SV- 
vind og satte Sejl til, men det gik sørgeligt 
langsomt. Imidlertid var alle 16 Øjne rettede 
mod Stranden spejdende, om ikke Kobber skulde 
ligge paa Stenene. Hist og her rejste en nys- 
gjerrig, ensom ,Cholustjak* af en Pelssæl Ho- 
vedet over Vandet, for med en elegant Kolbøtte 
igjen at forsvinde. Ud mod Horizonten saa vi 
talrige Sprøjt af boltrende Fimhvaler. 
Til venstre af Indløbet til Lissonkovaja 
Buchta, hvor vi havde besluttet at overnatte, 
beundrede jeg de stejle Klipper, som med sine 
talrige lodrette Indsnit og de mellem disse søjle- 
formigt afrundede Fremspring, forestillede et 
mægtigt Kirkeorgel, da pludselig vor Styres- 
mand pegte paa noget hvidt inde paa Stranden 
og opfordrede mig til med Kikkerten at under- 
søge, hvad det vel kunde være. Efter en nøje 
Betragtning erklærede jeg det for at være et 
strandet Hvalkadaver.  Vore Aleuter blev elle- 
vilde af Glæde, og under idelige Udraab , Kit !* 
yy Kit!* (en Hval! en Hval!) blev Sejlet taget 
ind og Baaden roet tillands. Ganske rigtigt, 
en allerede hvid og stinkende Balaenoptera, om- 
trent 50 Fod lang, laa halvt op paa Stranden. 
Medens et Par Blaaræve gjøede ad os og for- 
svandt, og en Skare Maaser og Havhester lo 
og vrinskede ad os, idet de fløj op, steg vi iland 
for at tage vort Bytte i nærmere Øjesyn. 
Det havde dog været korrektere, om jeg 
havde sagt .steg jeg iland", for saa saare 
Baaden grundede paa Revet, styrtede Aleu- 
terne med dragne Knive iland og begyndte 
øjeblikkelig at skjære ud store Stykker af Hale- 
finnens Spæk. Før havde de teet sig som ci- 
viliserede Mennesker, men nu kom den Vilde 
frem. Med glubsk Graadighed bed de i de 
stinkende Lækkerbiskener og skar hver Bid af 
lige udenfor Tænderuve, saa jeg tænkte hver 
Gang, at de vilde tage Læberne eller Næsen 
med. Det var stor Fest! Men jeg tilstaar, at 
jeg var ude af Stemning, og at jeg snart sagt 
væmmedes over mine ellers saa kjære Aleuter. 
Badaeff bragte mig en udsøgt Skive. Jeg del- 
tog i deres Sælkjødsmaaltider, og havde Hvalen 
været fersk og Spækket kogt eller stegt, skulde 
jeg nok have prøvet, for jeg er fri for For- 
domme 1 Retning af Mad, men stinkende, raad- 
den og raa! Nej, jeg maatte have været meget 
sulten, om jeg skulde forsøgt det! 
Efterat den værste Hidsighed var over, saa 
de kunde begynde at snakke igjen, holdtes en 
Raadslagning paa Aleutisk, og Resultatet af 
denne var en Anmodning til mig, om at blive 
ved Kadaveret en Dag over, for at tage ud 
Senerne. Da disse er af stort Værd for Ind- 
vaanerne her som Traad for deres vandtætte 
Sælskinsstøvler og de af Sæltarmer eller Sæl- 
svælg sammensyede Regntøj, ,Kamlejka*, ind- 
vilgede jeg gjerne, saameget hellere som Senerne 
er temmelig dyre og saaledes vilde hjælpe til 
at betale Ekspeditionens Omkostninger, men og- 
saa, fordi jeg ønskede at udmaale Uhyret, saa 
godt det vilde lade sig gjøre under de for- 
haandenværende Omstændigheder. 
Vi brød derfor op og sejlede under stor 
Munterhed ind til Enden af Bugten, hvor vi 
skulde tage op vort Nattekvarter, dog ikke før 
et tilstrækkeligt Forraad af Spæk var bragt 
ombord. 
Vi var nu i Lissonkovaja, og, som alle- 
rede nævnt, er her en Jordhytte, hvori vi tænkte 
at overnatte, og som jeg derfor straks inspice- 
rede. Den var simpelthen en Hule, gravet ud 
i Sanddynen og foret med Drivtømmer, men saa 
fugtig og lidet indbydende, at jeg foretrak Teltet, 
overladende ,Jurten* til Aleuterne. 
Da jeg kom ned til Stranden igjen, fandt 
jeg Folkene ifærd med at trække Baaden op i 
den lille Elv, som løber ud her, og da den var 
bragt over Sandbarren, som lukker Mundingen, 
fortøjedes den sikkert og hændigt lige under vor 
Lejrplads.  Drivved samledes, et Kjøkken im- 
proviseredes, og den store Kjedel hængtes over 
den lystige Ild, medens andre af Folkene var 
beskjæftigede med at bringe Bagagen iland og 
rejse Teltet. Et Øjeblik troede jeg, at Gregorij 
Startsoff var bleven kvit sin Forstand, for jeg 
saa ham pludselig splitter nøgen springe omkring 
i Elven nedenunder, som en Rasende fægtende 
og huggende i Vandet med en lang Stang, og 
jeg fik ikke rigtig Greje paa, hvad han havde 
for, før han med et Triumfskrig løftede ud af 
Vandet en skinnende, prægtig femtenpunds Laks, 
der sprællede paa Krogen, der var fæstet til 
Stangens Ende. Det var en delikat ,Kisutseh* 
