7" 30” pm. Barometret faldende, 3.5 mm. 
lavere end imorges. Temp. + 12.2" C. Over- 
skyet. Vinden SV, frisk. 
24de August. 9” am. Barometret falder 
fremdeles, 7 mm. siden iaftes, medens Tempera- 
turen er højere, nemlig ++ 15.89 C., Vejret 
overskyet og taaget. Vinden SV, laber, men 
svær Sjø. 
Efter en god Søvn, kun afbrudt af et fint 
Regn, som trængte gjennem Teltvæggen, men 
ikke øvede anden Indflydelse end at jeg krøb 
dybere ned 1 Sovesækken, da jeg forudseende 
dette Tilfælde allerede iaftes havde tildækket 
Kister og Kasser med Regntøj, vaagnede jeg 
for til min Overraskelse at finde Vinden løjet 
af, men da Sjøen endnu var høj og Brændingen 
voldsom, maatte Udfart foreløbig udsættes som 
umulig. Dagen gik imidlertid med forgjæves Ven- 
ten paa at Brændingen skulde lægge sig saapas, at 
vi kunde faa vor Baad ud, uden at resikere at 
blive gjennemvaade, og som Følge af denne 
Venten blev lidet udrettet, for da Vinden var 
svag, vilde jeg ikke opgive Haabet om at komme 
herfra idag. 
Dagen var dog ikke tabt, for den gav mig 
en Tilvækst af et Par pye og interessante Mol- 
lusker, som jeg samlede nede i Fjæren. To 
Arter saakaldte ,Skjællus* (Chiton) var temmelig 
talrige; den ene Schizoplaxw brandtii (Middend.), 
medens den anden var den fosholdsvis sjeldne 
og kun paa Aleuterne fundne Trachyradria 
aleutiea (Dall). Af Conchifera kan nævnes Åc- 
maea pelta (Esch.), Lacuna vinctu (Mont.) og 
den nye, af H. W. Dall i disse Dage beskrevne 
Cerithiopsis stemegeri. Denne findes kun i Sel- 
skab med de gule, flade, saakaldte , Brød*-Svampe, 
som jeg nærmest vilde sammenligne med et Re- 
liefkart over en med Keglevulkaner oversaaet 
Egn, altsaa omtrent som Kamtschatka. Arten, 
der — mærkeligt nok — er mere lig den en- 
gelske UC. pulchella (Jeffr.) end nogen af de ka- 
liforniske Arter, er ogsaa fundet paa andre af 
de Aleutiske Øer. 
Rester af Sjøkoen er temmelig sjeldne i 
denne Bugt, tiltrods for at den synes at maatte 
have været et behageligt Opholdssted for disse 
Dyr. Fra Poludjonne Rookery (det Syd- 
lige) sydover, især søndenfor Dikaja Mys, er 
Sjøen mangesteds paa hele Kvartmil i Firkant 
overgroet med en svær Bladtang (Alaria), som 
danner en tæt Masse, der endog voldte os ad- 
skilligt Besvær at arbejde os igjennem, og som 
maa have dannet ypperlige Græsgange for Rytina. 
Dog fandt jeg 1 Lissonkovaja kun en vel kon- 
serveret Underkjæve. 
(Fortsættes). 
Nova Andromedæ. 
Cand. real. J. Fr. Schroeter. 
I de sidste Dage af August d. A. fik 
man gjennem Aviserne Meddelelse om en astro- 
nomisk Begivenhed af den største Interesse, idet 
der berettedes, at man havde fundet en ny Stjerne 
i Stjernebilledet Andromeda. Men 
derretning, hvor interessant den 1 sig selv var — 
denne Un- 
thi Opdagelsen af nye Stjerner er ikke en Hver- 
dagsbegivenhed inden den iagttagende Astronomi, 
idet 9 Aar er gaaet hen, siden den sidste blev fun- 
den, — tiltrak sig end større Opmærksomhed der- 
ved, at den nye Stjerne, der ved Opdagelsen 
viste sig at være af de Størrelse, altsaa ikke syn- 
lig for det blotte Øje, stod i den bekjendte 
Andromedataage. 
Før vi gaar nærmere ind paa at tale om 
denne nye Stjerne, kunde det synes bedst at sige 
et Par Ord om Stjernetaager og nævne nogle 
af de mærkeligste Egenskaber ved dem. 
Retter man en klar Aften sit Blik paa 
Himlen, bliver man straks opmærksom paa den 
tilsyneladende uregelmæssige Fordeling af Stjer- 
ner over den mørke Himmelgrund, og denne 
træder end skarpere frem, hvis man benytter en 
I enkelte Himmel- 
egne finder man Stjerner 1 Hobetal, ja mange 
Steder 
eneste kompakt liysmasse, 
nogenlunde stærk Kikkert. 
kan man ikke afgjøre, om det er en 
man ser, eller en 
Samling af Stjerner, der ligger saa tæt ind paa 
hinanden, at de gjør Indtrykket af at være et 
eneste Hele, medens man andre Steder, selv om 
man benytter en aldrig saa stærk Kikkert, ikke 
Hvorvidt 
denne Fordeling af Stjerner paa Himlen er til- 
vil opdage et eneste lysende Punkt. 
syneladende eller virkelig, skal her være usagt; 
paa Hyotheser til at forklare den har det ikke 
manglet. Mange af disse Stjernehobe, der for 
det ubevæbnede Øje gjør Indtryk af en lysende 
Taage, vil i Kikkert opløse sig 1 en Samling 
vi Pleiaderne 
af smaa Stjerner.  Saaledes ser 
eller Syvstjernen som en saadan Taagemasse, 
medens den selv i en ganske liden Kikkert viser 
sig at bestaa af en Masse smaa Stjeraer, der 
tiltager 1 Antal, jo stærkere Kikkert man be- 
nytter. Allerede Hipparch og Ptolemæus kjendte 
flere Stjernehobe, og de findes omtalte i deres 
Stjernekatalog, men det var dog først efter Kik- 
kertens Opfindelse, at man lærte at kjende en 
