Medens Antallet nu 
stadig tiltog 1 betydelig Grad, jo stærkere Kik- 
større Mængde af dem. 
kert man konstruerede, forblev dog en hel Del 
af de fundne Stjernehobe at fise sig som taage- 
formige Masser.  Rigtignok lyktes det ved at 
anvende meget stærke Kikkerter at iaa opløst 
flere i Stjerner, og derfor var man først meget 
tilbøjelig til at tro, at Grunden til, at man i 
mange Stjernehobe endnu ikke kunde skjelne 
enkelte Lyspunkter, laa deri, at man benyttede 
Kunde man faa den stærkere, 
Men 
denne noksaa berettigede Slutning fik et føle- 
for svag Kikkert. 
vilde man nok faa opløst alle Taager. 
ligt Stød, da Spektroskopet kom i Åstronomiens 
Tjeneste. Det belærte os snart, at der bestod 
en meget væsentlig Forskjel mellem de opløse- 
Medens 
der 
lige og de uopløselige Stjernetaager. 
de første gav et kontinuerligt Spektrum, 
fortalte os paa sit Sprog, at Taagens Lys skyld- 
tes fast eller flydende glødende Materie, inde- 
enkelte 
lysende Partier adskilte ved brede mørke Baand; 
holdt Spektret af de uopløselige kun 
dette tydede paa, at denne Taagemasse var 1 
Man ikke 
vente at faa den opløst, selv om Kikkerten for- 
gasformig "Tilstand. kunde derfor 
bedredes aldrig saa meget. Den vilde vedblive 
at vise sig som en Taage. 
Til de mange Stjernetaager, der endnu ikke er 
opløst, men som giver et kontinuerligt Spektrum, 
hører ogsaa Andromedataagen. Skjønt synlig 
for det ubevæbnede Øje blev den i Europa først 
kjendt efter Kikkertens Opfindelse. Den 
biske Astronom Sufi, der levede i det 10de 
ara- 
Aarhundrede, nævner den i sin Katalog som en 
Stjernetaage, der var vel kjendt 1 hans Egne, 
men til Europa som sagt kom der ingen Med- 
delelse herom; først i Begyndelsen af det 17de 
Ma- 
rius, den samme, der paastod at have seet Ju- 
pitermaanerne 9 Dage før Galilæi. Den 1dde 
December 1612 Kikkert mod 
Andromeda, og blev meget forundret over der 
Aarhundrede blev den funden af Simon 
rettede han sin 
at finde ,en Stjerne, som ingen har seet før, 
og som jeg ikke har seet Mage til paa hele 
Den staar i Andromeda's Belte og 
Be- 
tragter man den i Kikkert, ser man ikke flere 
Himlen. 
ser ud for blotte Øje som en liden Sky. 
smaa Stjerner som i Præsepe i Krebsen og 1 
andre Stjernetaager, man opdager kun et svagt 
taageagtigt Lys, der tiltager i Styrke mod Cen- 
trum. Den minder meget om Kometen af 1586 
og nærmest maa jeg sammenligne dens dæm- 
pede Lys med det, man ser gjennem en trans- 
parent Hornskive. Om den er ny eller ikke, 
kan jeg ikke afgjøre, ialfald er det meget mær- 
keligt, at ikke Tycho Brahe omtaler den med 
et eneste Ord, skjønt han har beskrevet meget 
omhyggelig en af de nærliggende Stjerner (v AÅn- 
dromedæ)*. Saaledes lyder efter Mairan Simon 
Marius” Beskrivelse af AÅndromedataagen, og denne 
passer godt med det Udseende, den nu har i en 
middels stærk Kikkert. Man 
ellipseformig Taagemasse, der i sin Længde dæk- 
ser nemlig en 
kes 5 Gange af Maaneskiven og i Bredde er 
det dobbelte af denne (Fig. 1). —Bruger man 
Fig. 1. 
meget stærk”Forstørrelse kan man saavel i Længde 
som i Bredde følge Taagen omtrent dobbelt saa 
langt, men dens elliptiske Figur er da ikke saa 
stærkt udpræget, og man vil desuden være Vidne 
til to lange mørke Striber, der gaar parallel og 
meget nær Ellipsens Længdeakse, i det hele faar 
man mere Indtryk af, at en betydelig Mængde 
taageformig Materie spreder og reflekterer Lyset 
af et stærkt straalende Legeme, der ligger me- 
get nær Taagens Centrum. 
Hvad Taagens Materie bestaar af synes 
meget tvivlsomt. Spektroskopet giver et kon- 
tinuerligt Spektrum, og følgelig skulde den være 
dannet af stærkt ophedede faste eller flydende 
Legemer. Ved meget stærke Teleskoper skulde 
det altsaa tildels lykkes at spalte den i enkelte 
