173 
svulmet bagtil og udad, og at Fødderne har 
vel udviklede Svømmehud mellem Tæerne. Hav- 
otteren har været fremstillet som et Mellemled 
mellem Maarene og Sælerne, nærmest da med 
Hvalrossen, og 'om man taler meget populært, 
saa kan man vel maaske forsvare at bruge et 
saadant Udtryk. Men Sagen er, at Havotteren 
er nøje beslægtet med Maarene, medens Fætter- 
skabet med Sælerne er langt ude. Deres ydre 
Ligheder med disse i flere Punkter skriver sig 
fra deres ejendommelige Tillempning til en lig- 
nende Levemaade i Havet. Fra Landotteren 
skiller Havotteren sig ved, at Tæerne i Bag- 
fødderne er usædvanligt forlængede, og ved sine 
Tænders Form og Antal, som er ganske ene- 
staaende inden Maarenes Familje. Den har 
nemlig 16 Tænder i hver Kjæve, altsaa ialt 
32; den har kun 6 Fortænder oppe i Munden, 
og 4 nede; Jækslerne er afrundede, knudrede 
Knusetænder uden Spidser eller skarpe Kanter. 
Denne Tandform er lempet efter den for Hav- 
otteren ejendommelige Føde, som bestaar 1 al- 
slags haardskallede Sjøsnegler og Skjæl, Kraake- 
boller, Krabber o. s. v. — Pelsen er overmaade 
tæt og fløjelsagtig, og det fuldt udvoksede Dyrs 
Farve er sort, sprinklet med fine hvide Dæk- 
haar.  Henimod Hovedet blir det hvide over- 
vejende, og rigtig gamle Havottere har næsten 
rent hvidt Hoved. dJo dybere den sorte Farve, 
desto kostbarere er Pelsen, og 400 Kroner for 
et enkelt Skind, naar det er rigtig smukt, er 
intet uhørt paa Markedet. Havotteren forekom 
tidligere uhyre talrigt helt fra Oregons Kyst 
nordover til de aleutiske Øer, og tvers over 
disse til Kamtschatka og Kurilerne. Nu er den 
udryddet paa flere Steder, og de hurtigskydende 
Geværer vil snart gjøre det af med. den paa 
andre. Jeg skal bare nævne et Eksempel paa, 
hvordan. det gik til i den vrussisk-amerikanske 
Kolonis første Dage. Paa Prybilof Øerne, to 
smaa Øer, som opdagedes mod Slutningen af 
forrige Aarhundrede, dræbtes det første Aar 
5000 Havottere. Det følgende Aar allerede 
gik Fangsten ned til 1000, og inden 6 — seks 
— Aar var den totalt udryddet og kom aldrig 
mere tilbage! Og selv i de Dage var Gjennem- 
snitsprisen ikke langt fra 300 Kroner pr. Stykke. 
Som sagt, paa Mednij forekommer den endnu 
ret talrig og er derfor en Rigdomsgrube for 
Indbyggerne. Da Jagten nu drives forsigtigt 
og rationelt, tør det haabes, at den ikke vil 
ødelægges. Grebnitski har stor Fortjeneste af 
at have faaet denne Sag ordnet, og de Forholds- 
regler, som nu er tagne, er sagtens de hensigts- 
mæssigste med Hensyn paa Omstændighederne. 
Havotteren er nemlig et meget vanskeligt Dyr 
at beskytte, naar det ikke lader sig gjøre 
at frede det hele Aaret rundt. Da den in- 
gen bestemt Parringstid har, kastes Ungerne 
nemlig til alle A arstider, og en begrændset Fred- 
ningstid er derfor uden speciel Nytte. Hvad 
der er gjort er imidlertid, at det er forbudt at 
skyde Havotterne, og at visse Pladse, bvor de 
leger og parrer sig, er absolut fredede. I Nær- 
heden af disse er Vagter posterede, som har at 
paase, at de ikke forstyrres. Dyrene fanges 
derfor nu næsten udlukkende med Næt. Dette 
har dog den Ulempe, at Hunnerne ikke kan 
skaanes særskilt; dog maa en Hun løsslippes, 
om den tages levende. Desforuden paasees det, 
at ikke et uvittigt Antal fanges i en enkelt 
Sæson. Det bør bemærkes, at disse Foranstalt- 
ninger var trufne allerede før Nordenskjöld be- 
søgte Beringsøen. 
Aftenen 1 ,Krykkjebugten* var ikke syn- 
derlig hyggelig, for der blæste en temmelig 
kjølig Vind, og Teltet kunde ikke opstilles i 
godt Ly, da Stene stadig væk rullede ned fra 
de Klipper, hvorunder vi vilde været mindst 
udsatte for Vinden. —Nerperue, som vi havde 
skræmt fra hinanden, svømmede alt imellem forbi 
langs Kysten, søgende efter Kammeraterne; naar 
et Hoved dukkede op over Vandfladen, blev 
gjerne et halvt Dusin Rifler holdt færdige for 
næste Gang, det skulde komme op igjen. Det 
var ganske morsomt at iagttage Folkene under 
dette. Medens Kobben havde Hovedet oven 
Vande, forholdt alle sig rolige, men naar den 
roligt, uden at ane Fare, langsomt sank tilbage 
under OQverfladen, sprang alle Mand op, greb 
sine Rifler og satte nu afsted i fuldt Firsprang 
ned mod Stranden. Paa Vejen greb enhver 
af dem, uden at stanse, en større Sten, hvoraf 
ingen fandtes langt nede, og bar den med sig. 
Skulde det hænde, at Kobben kom op, før de 
naaede helt frem, hugede alle sig øjeblikkelig 
ned og forblev ubevægelige, indtil den igjen 
dukkede, hvorpaa næste Mellemrum benyttedes 
til at naa Havkanten. Her lagde de sig fladt 
ned paa Maven og anbragte Stenene, der skulde 
tjene” som Anlæg for Riflen, i Stilling foran sig. 
Naar saa Hovedet kom op igjen inden Skud- 
vidde, smeldte det fra den ene eller den anden. 
Denne Gang var det Maltsof, med sin Berdan- 
Rifle*). Sælen vendte øjeblikkelig Siden op 
stendød, farvende Havet rødt med sit Blod rundt 
omkring, for Kuglen gik tvers igjennem Skallen, 
Nu gjaldt det om at faa Tag i Fyren, for inden 
ikke mange Minutter vilde den synke, og vor 
Baad stod højt oppe paa Land. Ung Maltsof 
var dog ikke raadvild. Øjeblikkelig smed han 
Klæderne af sig med en Taskenspillers Hurtig- 
hed, der allerede havde arrangeret sin Dragt. 
* Dette er russiske regulære Armerifler, arbejdede 
ved Tula Geværfabrik og af Styrelsen solgte til 
Beboerne for Fabrikationsprisen, altsaa meget 
billigt. De er noget for lange for Jagtrifler, men 
skyder baade langt og sikkert, som jeg selv havde, 
Anledning til at erfare paa en senere Jagtudflugt 
i Kamtschatka, hvorom maaske mere senere. 
