Dr. Ferrans Kolerabacille - Indpodning. 
Under Koleraepidemien i Spanien i Sommer gjorde 
en Dr. Ferran sig meget bemærket ved sine Ån- 
givelser om, at det var lykkedes ham ved Dyrk- 
ningsforsøg at faa Kolerabacillen (Dr. Kochs 
Kommabacille) saa afsvækket, at han kunde ind- 
pode den paa friske Personer og saaledes gjøre 
dem uimodtagelige for Smitten, ganske ligesom 
Pasteur har gjort det for flere andre smitsomme 
Sygdommes Vedkommende. Den spanske Regje- 
ring har til nærmere Undersøgelse af Sagen ned- 
sat en Kommission, og den er nu blandt andet 
kommet til følgende Resultater: Dr. Ferrans 
Indpodninger kan ikke betragtes som uskadelige, 
idet de tvertimod kan bidrage til at udbrede 
Sygdommen; Afsvækningen af Kommabacillen er 
ikke bevist, ligesaalidt som at Indpodning med 
den bevirker Uimodtagelighed for Kolera; de 
indpodede Individer bliver i de første Dage efter 
Indpodningen lettere modtagelige for alle Slags 
Sygdomme, da det almene Velbefindende, som 
det er af saa stor Vigtighed at bibeholde under 
en Epidemi, forstyrres i høi Grad. Ffter dette 
synes man altsaa at maatte opgive Haabet om, 
at der skulde være fundet et sikkert Middel 
mod denne frygtelige Plage, og man faar frem- 
deles holde sig til de gamle Midler Desinfek- 
tion og Renlighed. 
Kochs Kommabacille. Som Tillæg til Dr. 
Bentzens Artikel ,Om Kolera* i ,,.Na'uren* 1884 
Pag. 161 kan her meddeles, at det nu endelig 
er lykkedes Dr. Koch at paaføre Dyr Kolera 
ved Hjælp af sim Kommabaecille, som han jo sta- 
dig har paastaaet er Sygdommens Åarsag, uag- 
tet han, som sagt, først nu har kunnet levere 
det direkte Bevis herfor. Grunden, hvorfor det 
ikke før lykkedes ham, fandt han tilslut ud, 
maatte være den, at Forsøgsdyrenes (Marsvin) 
Mavesaft var for sur — Kommabacillen dræbes 
af Syrer — og at Tarmbevægelsen var saa hur- 
tig, at selv om en Kommabacille kom ned i Tar- 
mene, den. blev udstødt, før den kunde formere 
sig. Han neutraliserede derfor Mavesaften, idet 
han indgav Dyrene en 5 pOt.holdig Sodaopløs- 
ning; derpaa gav han dem Bouillon, hvori var 
dyrket Kommabaeiller, ,,Kolerabouillon*. Tarm- 
bevægelsen staggedes ved Indsprøjtning af Opi- 
umstinktur i Bughulen. Efter disse Præpara- 
tioner døde Dyrene under fuldstændige Kolera- 
Symptomer. 
Det er desuden lykkedes Ferdinand Hueppe 
(i Wiesbadeu) at opdage de saakaldte ,,Dauer- 
sporer* (d. v. s. Sporer som bevarer Smitte- 
evnen fra det ene Aar til det andet) og Spore- 
dannelsen hos Kommabaeillen vød den asiatiske 
Kolera. Sporene er smaa, glinsende Kugler og 
har mere Modstandskraft mod Indtørkning end 
Kommabacillen selv. Denne Omstændighed er 
178 
af stor Vigtighed for Spørgsmaalet om Koleraens 
Opstaaen; i Striden mellem Pettenkofer og Koch 
* bringer det et vigtigt Årgument for Kochs Theori, 
thi Sporedannelsen forklarer, at Kolerakimen kan 
| "holde sig maanedsvis, hvilket hidtil saa ofte er 
bleven ført i Marken mod Koch. 
Ældre Vidnesbyrd om rødfarvet Himmel*). 
Den glødende Himmel, hvori den nulevende 
Slægt i Førstningen troede at se et forhen ukjendt 
Fænomen, har — som man nu ved — oftere 
været lagttaget i ældre Tider, vistnok i Almin- 
delighed med overtroisk Angst som Varsel om 
Pest og anden Ulykke; men der mangler heller 
ikke Vidnesbyrd om, at Fænomenets Sammen- 
hæng med vulkanske Udbrud har været kjendt. 
En Artikel undertegnet L. Both i det danske 
Blad ,Nationaltidende* for Lørdag Aften den 
19de Januar 1884 giver i den Henseende nogle 
interessante Oplysninger. Navnlig erfarer man, 
at et Udbrud af Hekla i 1686 antoges at være 
Aarsag til den glødende Himmel, som Søfolk 
berettede at have seet paa sine Reiser ,i de 
nordlige Have*. Mærkeligst er Beretningen om 
en lignende Begivenhed 1 forrige Aarhundrede, 
hvorom det i nævnte Artikel heder: 
» Endelig for hundrede Aar siden, nemlig 
den 29de Mai 1783, saa man i Kjøbenhavn et 
lignende Fænomen som det, der nu sætter os 
i Forundring. Det varede med ringe Variatio- 
ner lige til Slutningen af September samme Aar, 
og i Mellemtiden saaes det ikke alene i hele 
Landet, men ogsaa i hele Europa, ja selv i Asien 
og Afrika. Himlen var glødende rød, men der 
var dog den Forskjel mod nu, at Solen om Da- 
gen kun viste sig som en mat Skive, medens 
den ved Op- og Nedgangen blev gauske usyn- 
lig. I Kulde og Varme, i Regn og Tørke var 
Luften ens.  Ogsaa den Gang satte Overtroen 
Publikum i Bevægelse, og der manglede ikke 
paa gyselige Spaadomme om Verdens nær fore- 
staaende Undergang. Senere erfarede man, at 
der netop samme Foraar var skeet et særde- 
les stort vulkansk Udbrud fra Skapta Jökul paa 
Island, som kunde lede Formodningen hen paa, 
at Himmelrødmen den Gang, ligesom i 1636, 
kunde hidrøre fra denne Naturbegivenhed.* 
Litteratur. 
K. Kroman: To populære Afhandlinger: 
Perpetuum - Mobile - Spørgsmaalet og Den me- 
kaniske Varmetheor: Med 18 Træsnit. Kjbhvn 
1885. Høst & Søn. 107 Pag. Svo. 
*% Dette Stykke hører med til Prof. Fearnleys Ar- 
tikel om de mærkelige Dæmringsfænomer, men 
har ligget saa lænee i Paavente af den ende- 
lige Fortsættelse, Ude. 
