uden at være særlig imponerende hverken i 
Højde eller Omfang til at spille en betydnings- 
fuld og man kan vistnok sige en velsignelsesrig 
Rolle for Kristiania og Omegn. Betingelsen er 
sydlig Vind af eyklonisk Natur, en Betingelse 
der paa Østlandet indtræder meget hyppigere 
om Vinteren end om Sommeren. 
Næst de her nævnte topografiske Forhold 
tør det imidlertid hænde, at der virker en anden | 
Omstændighed til at forøge Sommerens Regn- 
mængde. dJeg sigter her ti) disse smaa sekun- 
dære Lufttrykminima, der som Erfaring lærer, 
stadig under Sommervarmens Virkning opstaar 
paa disse Kanter. 
stige. 
Betingelserne er ogsaa gun- 
En temmelig stærk Sommervarme, over 
Indland, et saavidt lavtliggende Terrain, at den 
ikke synderlig afsvækkes ved Højdeforholdene 
og en rigelig Udvikling af Vanddamp fra Over- 
fladen af alle Vandene. Den Nedbør, der frem- 
bringes paa denne Maade, kan imidlertid neppe 
tilskrives synderlig Betydning uden for Nedbør- 
distriktet selv. Thi vi har 1 saadanne Tilfælder 
blot at gjøre med en ren Cirkelproces. Varmen 
bringer Vandet til at fordampe ligesom den ud- 
vider Luften og derved befordrer Vanddampene 
tilvejrs. Under Paavirkning af de højere Luft- 
lags koldere Luft fortættes de paany, falder ned 
og kommer tilbage til de selvsamme Vandmasser, 
som fødte dem. Den faldne Nedbør tjener isaa- 
fald væsentlig blot til at vande selve vort Ned- 
børdistrikt uden at tilføre dets Omgivelser nogen 
synderlig forøget Vandmasse 1 Søer eller Elve. 
Det tør dog 1 hvert Fald blot være en ganske 
liden Brøkdel af den hele nordmarkske Nedbør- 
masse, der af denne Grund ikke kan tages til 
Indtægt for Hovedstaden, medens den langt 
overvejende Del uden 'Tvivl gjennem Maridals- 
vandet og Åkerselven tilfører Byen en uvurder- 
lig Kilde til Indtægt og Velvære gjennem en 
betydelig forøget Drivkraft og Tilførsel af det 
fortrinligste Drikkevand. 
Slutningsbemærkning. 
Jeg kan ikke afslutte denne Fremstilling 
af Norges Klima uden at gjøre opmærksom paa 
et interessant, for alle de klimatologiske Elemen- 
ter fælles Karaktertræk, der paa ethvert Punkt 
af Fremstillingen har traadt os for Øje, det 
nemlig, at alle de klimatiske Linjer, lige til 
Linjerne for lige Nedbørmængde, har en mærke- 
lig Tilbøjelighed til at følge Kystretningen og 
det hvad enten denne gaar i nord-sydlig eller i 
øst-vestlig Retning, ind Bugter og Fjorde og ud 
hver mindste Pynt og saaledes Linje indenfor 
Linje. Da Kysten for den største Del løber 
mellem N og 8 kommer Linjerne derfor i Lan- 
dets hele Længdeudstrækning til at antage en 
nord-sydlig Retning istedetfor den øst-vestlige, 
der i det hele taget betinges af Naturens Orden. 
188 
Dette Forhold er en Følge af Fordeligen af 
Land og Hav og bliver saaledes et Udtryk for 
den ,Spænding*, der finder Sted mellem den 
nordostgaaende Varmtyandsstrøm i W og den 
Indlandskulde, der modsvarer Beliggenheden, i E. 
Den skandinaviske Halvø fremtræder paa Grund 
heraf i de meteorologiske Flementers Fordeling 
som et 1 klimatisk Henseende afsluttet Hele, 
der vistnok er modtageligt for Paavirkning baade 
fra den ene og den anden Kant, men ikke i saa 
høj Grad, at den derfor taber sin klimatiske 
Selvstændighed. 
Barkbrød*). 
Af Prof. Dr. Schibeler. 
Vor Almues Forkjærlighed for det engang 
tilvante er vel kjendt, og om det nu end ikke 
kan siges, at man har vænnet sig til ,Bark- 
brød*, saa har dog enhver hørt, at Træernes 
Bark er det, som man i korntrange Aar har at 
gribe til. Der er dog Sandsynlighed for, at 
det ikke vilde blive umuligt, dersom Tilstanden 
maatte kræve det, at faa islandsk Lav i Brug 
istedetfor Bark, naar enhver oplyst Mand blandt 
sine Omgivelser vilde være judholdende til at 
arbeide for denne Sag. Der er neppe noget 
nyt, hvor gavnligt det end kan være, som ikke 
1 Begyndelsen har mødt Modstand; og som 
Eksempel herpaa kan det være nok at nævne 
den Uvilje, hvormed man overalt i Furopa i 
sim Tid har modtaget Poteten. 
Det saakaldte ,Barkbrød* bages af en 
Blanding af Mel og malet Bark. Hvor lidet 
Bark man end blander med Melet, er den dog 
baade et unyttigt og skadeligt Emne. Man ser 
vel, at enkelte af. de planteædende Dyr, saasom 
Gjeden, Haren o. fl. spise Bark; men disse 
Dyrs Fordøjelsesorganer ere anderledes indret- 
tede end Menneskets: det er saa langt fra, at 
Barken hjælper noget til Menneskets Ernæring, 
at den tvertimod 1 de fleste Tilfælde endog vil 
skade Fordøjelsen. Om man end kan være 
istand til i nogen Tid, paa en ussel Maade, at 
opholde Livet ved at spise Brød. som er blan- 
det med Bark, kan der dog ikke være nogen 
Tvivl om, at man derved i større eller mindre 
Grad nedbryder Helbreden. Hertil kommer og- 
saa, at naar Qmstændighederne gjøre det nød- 
vendigt at bruge et Erstatningsmiddel for Korn, 
er det rimeligt, at det Mel, som haves, er saa 
daarligt at det netop trænger til at blandes 
med Mel af godt Korn eller andre let fordøje- 
% Med Forf:'s Tilladelse Aftryk af ,Norges Væxt- 
rige*. 
