lige Stoffe istedetfor med Bark. Naar man spi- 
ser Barkbrød, er dette et ligesaa stort Selv- 
bedrag, som naar Irlænderen tror paa bedste 
Maade at kunne udnytte Næringsstoffet i Pote- 
terne derved, at de spises halvkogte. 
Den ældste Efterretning om, at man 1 
Norge har brugt Barkbrød, er, saavidt mig be- 
kjendt, fra den første Trediedel af det lite 
Aarhundrede: Man har nemlig et Digt, for- 
mentlig af Sighvat Skald, der levede under 
Sven Alfivasøn's Regjering (1080—1035), 
hvori forekommer følgende Ord: 
Alfiva's Ord vil sikkert 
Ynglingen mindes længe, 
Da vi Oksemad aade, 
Ja selv Skav som Bukke. 
Senere tilraades det ogsaa i Kongespej- 
let, at man i Misvækstaar skulde blande Kornet 
med Agner (,gras og 
agnir*). — Paa Gotland 
var der i Aaret 1300 
en saadan Misvækst og 
Dyrtid, at man maatte 
spise Bark og Knuopper 
af Træerne, en Ulykke, 
som senere har indtruffet 
flere Gange. I de føl- 
gende Aarhundreder har 
man sandsynligvis baade 
Norge, Sverige og Fin- 
land oftere maattet ty 
til dette og lignende Sur- 
rogater; fra det 18de 
Aarhundrede findes der 
han lægger endog til, at paa Agdesiden blev 
Almbark i Aarene 15996—97 og 98 brugt me- 
get almindelig baade af ,Fattig og Rig* som 
Nødhjælp for Korn. Præsten Herman Ruge 
siger 1 en Afhandling om Skogplantning: ,.Naar 
Nøden driver Menneskene til at spise Barkbrød, 
vil jeg mindst ynke dem, som have Barkmel af 
Alm til Brød*. I Bohuslehn har Almbark i 
forrige Aarhundrede været saa almindelig brugt 
som Brstatningsmiddel for Korn, ,at der nu 
(1762) kun findes faa Almtræer tilbage*. I Har- 
danger bruger man den Dag idag at male Bar- 
ken af de yngre Grene af Almen til et meget 
fint Mel og heraf blandes en vis Mængde 1 den 
Dejg, hvoraf man bager det tyndeste Fladbrød. 
Dette gjøres dog ikke af Nød, men alene af 
Forfængelighed, da det er en , Æressag* for en 
dygtig Husmoder at have saa tyndt Fladbrød 
som muligt. Den Mæng- 
de Slim (Bassorin?), som 
Almbarken —indeholder, 
har til Følge, at man 
kan faa meget tyndere 
Brød ved en Tilsætning 
af denne end af Byg- 
eller Rugmel alene. Af 
de yngre Grene bruges 
gjerne hele Barken; men 
naar denne er tykkere, 
afskjæres det ydre Parti. 
Dette brugtes alt for 
hundrede Aar siden. I 
Norge har man 1 det 
hele taget, naar Nøden 
ogsaa en Mængde Op- 
tegnelser om denne Sag. 
Den danske Historiker 
P. F. Suhm siger saa- 
ledes blandt andet: ,1I 
enkelte:Bygder (i Norge), 
som ere mest udsatte for 
Frost paa Kornet, bliver 
man ved, endog i de bedste Aar, at spise Brød, 
som er halvblandet med Bark, for at de ikke 
skulle blive uvante med dette, naar Nøden tvin- 
ger til at spise Barkbrød*. Omtrent samtidig 
hermed skriver en anden Forfatter, at ,Indbyg- 
gerne af Jemtland eller den nordlige Del af 
Sverige, som grænser til Throndhjems Stift, 
have endog saa længe brugt at spise Bark- 
brød, at de ikke alene finde Smag deri, men 
kunne neppe undvære det*. 
Aarene 1741 og 1742 samt 1771 til 1774 
omtales som Misvækstaar baade i Norge og Sve- 
rige, saa at man i begge Lande var nødt til 
at blande det daarlige Mel, som fandtes, med 
Bark af Fure og Alm samt andre usle Erstat- 
ningsmidler. I Peder Claussøn's Naturhistoz 
rie, der er skrevet 1599, omtales Barken baade 
af Birk og Alm som Nødhjælp for Korn, ja 
Dronten. 
krævede dette, brugt Bar- 
ken af de yngre Grene 
af Alm og undertiden og- 
saa Birkebark; men det 
almindeligste har dog 
været den glatte Bark 
paa de øverste Ender 
af Furetræerne, som blive 
liggende efter Tømmerhugsten. Som Nødhjælp 
for Korn har man i Nordland og Finmarken 
brugt finknuste Fiskeben og Rogn, malet Halm, 
Rhizomet af Struthiopteris germanica og Bla- 
dene af flere Rumexarter baade til alminde 
ligt Brød og Fladbrød. dJa man har endog 
brygget ,et ganske drikkeligt ØI* af Rhiz- 
omet af Struthiopteris og Halm. Det er mig 
ubekjendt, hvorledes Forholdene 1 denne Hen- 
seende er overalt i Sverige; men i de nord- 
ligste Egne af Landet gaar det omtrent paa 
samme Maade, som her er sagt om Norge. Fra 
Midten af forrige Aarhundrede meddeles det fra 
Sverige, at naar Misvækst gjorde det nødvendigt 
at spise Barkbrød, fik dette en mindre ubehage- 
lig Smag, naar det blev brudt op i Tættemelk 
end naar man hertil brugte almindelig Melk. 
For at give et fuldt Billede af, hvorledes 
