Den højeste Temperatur Fisk taaler. (Bt- 
ter ,The Fish Cuiture Journal*). Forsøg an- 
stillede hermed i Syd-Kensington gav følgende 
Resultater. 
Abor taalte 27.8 OC. og blev taget ud efter 
26 Min.s Forl. 
Tax — 28.3 OC. og blev taget ud efter 
35 Min.s Forl. 
Ørret — 28.8 OC. og blev taget ud efter 
36 Min.s Forl 
Suder — 91.1 OC. og blev taget ud efter 
45 Min.s Forl. 
Karpe — 32.8 UC. og blev taget ud efter 
50 Min.s Forl. 
Forsøgene anstilledes saaledes: Fiskene sattes 
samtidig i en Beholder, hvis Vand holdt en Tem- 
peratur af 11.7 C., og som efterhaanden for- 
højedes ved Tilsætning af varmere Vand. Indtil 
dette havde naaet en Temperatur af 26.7, var 
ingen anden større Forskjel mærkbar paa Fi- 
skene, end at de blev dorske og matte med 
Undtagelse af Suderne (en Karpe — CQyprinus 
tinca —) og Karperne (UC. carpio), paa hvilke 
ingen Forandring saaes. Først ved 27.8 lagde 
en Abor sig paa Siden. Den blev straks taget 
ud, givet lidt Brændevin og sluppet op i en 
Beholder koldt Vand. Det samme gjentoges 
med de åndre Fiske, efterhvert som de viste 
sig ikke at kunne taale Vandet varmere. Efter 
at være komne 1 det kolde Vand viste Fiskene 
i Begyndelsen immtet Livstegn, men laa ligesom 
døde paa Bunden af Beholderen. Efter et Par 
Timers Forløb var de imidlertid alle komne sig 
igjen med Undtagelse af Brasen (0. leuciscus), 
der var den eneste Fisk, som døde. 
, Norsk Fiskeritidende*. 
Lysets Virkninger paa Fisk. Ved talrige 
om Natten i Akvariet ved den zoologiske Station 
i Neapel gjorte lagttagelser er man bleven op- 
mærksom paa, at de forskjellige Dyr forholder 
sig paa ulige Maade overfor kunstigt Lys. De 
fleste Benfiske trækker sig sky tilbage, saasnart 
en tændt Lampe kommer i Nærheden af dem. 
De rejser Rygfinnerne ganske paa samme Maade, 
som de plejer at gjøre om Dagen, naar de bli- 
ver skræmmede, eller naar de kjæmper med 
hverandre, eller medens de -griber sit Bytte. 
Andre veg ikke straks bort fra Lyset, men gav 
dog, ved at rejse Rygfinnerne, ligeledes sin 
Uro tilkjende. Men en Fisk viste sig ikke i 
mindste Maade forskrækket — tvertimod, den 
svømmede netop med Forkjærlighed paa de af 
Lampen stærkest oplyste Steder. 
De i Almindelighed meget sløve Bruskfiske 
viste sig ogsaa i sine ved Bassinets Belysning 
fremkaldte Bevægelser meget mere træge end 
Benfiskene.  Rødhajen og den elektriske Rokke, 
som paa denne Tid af Døgnet nu og da blev 
trufne paa Farten, trak sig sædvanligvis tilbage 
|| 
196 
fra de belyste Steder til de mørkere. En an- 
den Haj derimod standsede under sine Svømme- 
ture ofte paa de oplyste Steder, ja den kom 
endog undertiden helt hen til Glasruden tæt ved 
Lampen. Af Blæksprutterne viste de ottearmede 
al den Tid den største Ømtaalighed overfor de 
skarpe Lysstraalers Paavirkning; de trak sig saa 
godt tilbage i sit Skjul, som det var dem mu- 
ligt, og skiftede Farve — altsammen Kjende- 
tegn paa stor Vrede eller Skræk. Meget min- 
dre ubehagelig berørte plejede de tiarmede Blæk- 
fiske at vise sig. Sepiaerne skiftede ikke blot 
Plads; men unge Individer kom endog hyppig 
nær hen til Glasruden. Andre (Loligoerne) Blæk- 
fiske synes fuldstændig dæmonisk tiltrukne af 
lyset. Saa snart Lampen kun blev bragt i 
Nærheden af dem, ilede disse Dyr, der ellers 
svømmede 1i jevn Bevægelse frem og tilbage, i 
heftige, hurtige Stød henimod Lyset og vendte 
stadig efter hver Udflugt atter tilbage dertil. 
Det er værd at lægge Mærke til, at næsten alle 
de nævnte lyselskende Dyr ogsaa hører til de 
Dyr, der bestandig er i Bevægelse. 
A. Ø. i ,, Fiskeritidende*. 
Litteratur. 
Vitus J. Bering og de Russiske Opdagelses- 
rejser fra 1725—43. Af P. Lauridsen. Ud- 
givet med Understøttelse af den Hielmstierne- 
Rosenkroneske Stiftelse. Kjøbenhavn. Gylden- 
dalske Boghandels Forlag. 1885. 8Svo. VITI -+ 
216 pp. med 4 Kart og 2 Tlustrationer. 
Det var paa høje Tid at en kritisk Historieskriver 
med Adgang til alle Hjælpekilder og Kjendskab baade 
til det Russiske og det Danske Sprog tog fat paa 
Vitus Bering's, den store Dansk-Russiske Navigators, 
Levnetshistorie. Han selv muistede Livet paa den 
sidste skjæbnesvangre Rejse, men hans Fiender sad 
hjemme igjen, og i sine luksuriøse Omgivelser be- 
skyldte de den Mand for Fejghed og Forsagthed, 
som hele sit Liv havde kjæmpet i et vildt Land og 
paa et farligt ukjendt Ocean, altid omgivet af uende- 
lige Farer, uendeligt Besvær, uendelige Savn; i sine 
støvede Studerkamre forkastede de hans trofaste og 
bramfri Arbejder, hans epokegjørende Opdagelser, 
fordi de bragte deres vilde Kartfantasier til at ramle 
og brød isønder deres Kjæpheste; unge og over- 
modige brød de Staven over den erfarne Mand, som 
med sine seksti Aar og nedbrudt af en dødelig Syg- 
dom havde Ansvaret for Ekspeditionens Udfald og 
sine Undergivnes Liv og Velfærd; og den Mand, paa 
hvis Skuldre den enorme Kamtschadalske Ekspedi- 
tion havde hvilet, som alene var Skyld i, at dette 
Monstrum ikke sprak i sin Begyndelse, som i otte Aar 
uden Rast og med en ligefrem ufattelig Arbejdsom- 
hed og Sejghed overvandt Vanskeligheder, som ingen 
Opdagelsesrejsende hverken før eller siden har havt 
at kjæmpe med, ham skjældte de ud for uduelig. 
