Kyststrækningen nordenfor Stavanger, som 
omfatter Romsdalens, Finmarkens og en Del 
af Nordlands Amter. Som Exempler paa 
saadanne afskovede Strækninger ogsaa i Lan- 
dets nordligste Dele skal jeg nævne: Stræk- 
ningen fra Salangsbunden til Lenvigen paa 
begge Sider af Senjensund, den nederste Del 
af Monselvdalen, ligesaa mellem Monselvda- 
len og Balsfjorden, hele den flere Mile lange, 
samt derfor temmelig brede, lave og flade 
Strand paa Nordsiden 
betydelige Strækninger paa Sydsiden af samme 
Fjord, Kaafjorddalen, m. fl. 
Paa Vestlandet er det ikke alene 
førnævnte lavere Strækninger og Øerne, der 
af Varangerfjorden, 
saaledes have mistet sine Skove, men ogsaa | 
hele den indenfor liggende golde Fjeldrække, 
hvis Yderrand præsenterer sig for En under | 
Dampskibsfarten nordover fra Kristianssand, 
og som ligeledes engang har været skovbe- 
dækket indtil saa langt ind i Landet og saa 
høit mod Nord som der, hvor Fjeldene hæve 
sig op over den oprindelige Trægrændse. 
Videre skal jeg ikke opholde mig ved 
Afskovningen i vore Kystegne, idet jeg kun 
undtagelsesvis har havt Anledning til selv 
18 
tid for en stor Del har kunnet bedække sig 
med Skov. Vel har jeg heller ikke for disse 
| Landsdeles Vedkommende havt Anledning til 
specielt at forfølge Afskovningen uden alene, 
forsaavidt Gudbrandsdalen og Valders med 
tilhørende Fjeldvidder angaar. Mendels har 
den alene i disse Egne, der omfatter en væ- 
sentlig Del af det ,centrale* Norge, naaet 
saa storartede Dimensioner, at den fortjener 
særlig at paapeges alene for deres Vedkom- 
mende 1 og for sig. Dels vil man af For- 
holdet med Afskovningen i disse Landsdele 
| tilfølge Regelen, at de samme Aarsager frem- 
de | 
at forfølge den anderledes end i ganske al- | 
mindelige Træk, og mere detailleret kun for 
de ovenfor specielt opregnede Steders Ved- 
kommende. 
Jeg gaar derfor over til at omtale den 
Afskovning, som jeg isærdeleshed har havt 
for Øie med nærværende Opsats, fordi den, 
foruden at være mindst ligesaa omfattende 
som Kyststrækningernes Afskovning.jamaaske 
endog meget større, tillige i langt mindre 
Grad end denne har tiltrukket sig den al- 
mindelige Opmærksomhed, ialfald forsaavidt 
den overordentlig store Udstrækning angaar, 
hvori den har fundet og fremdeles finder 
Sted, — jeg mener Afskovningen af Fjeld- | 
trakterne i det Indre af Landet, hvor det 
norske Fjeldplateau fra dets høie og bratte 
Afstyrtning mod Havet har sænket sig til- 
strækkeligt til, at det engang i en fjern For- 
bringe de samme Virkninger, saa nogenlunde 
kunne slutte sig til, hvorledes det dermed 
forholder sig ogsaa i vore andre Indlands- 
trakter. 
At Fjeldtrakterne for endel ere blevne 
berøvede og fremdeles berøves sine Skove, 
er ikke aldeles ubekjendt for Befolkningen. 
Men saa nær det ogsaa har ligget, ialfald 
for nogen Del, at gjøre sig Rede for den 
Udstrækning, hvori denne Afskovning har 
fundet Sted, have de Fleste alligevel intet 
andet Begreb om samme end 'det, der har 
fundet sit Udtryk i den gjængse Tale om, 
at Skoven rykker længere ned paa Fjeldsi- 
derne, og at der før i Tiden maa have voxet 
Skov høiere tilfjelds, eftersom man finder 
| Furrelæger og Furrerødder i høitliggende 
Myre og Tjærn paa Steder, hvor der nu ikke 
længer findes mindste Tegn til Skov. Ja 
der opvartes endog med Historier om saa- 
danne Furrelevninger paa Steder, der ligge 
hele Tusinde Fod over den egentlige Furre- 
grændse, f. Ex. i et lidet Tjærn paa Toppen 
af Grisungsknarten paa Dovre, men hvor det 
ved nærmere Eftersyn selvfølgelig har vist 
sig, at Fortællingen derom ikke var Andet 
end Fabel. 
Ligesaalidt som man saaledes har gjort 
sig egentlig Rede for det virkelige Forhold 
med eller Udstrækningen af denne Trægrænd- 
sens Synken, ligesaalidt har man i Alminde- 
lighed gjort sig Rede for den sande Aarsag 
