29 
holm. Siden 1878 har hans Anskuelser fundet 
almindelig Gjenklang hos de tydske Geologer, 
der i denne Sag anføres af Professor Credner 
i Leipzig, hvem mange udmærkede lagttagelser 
skyldes. 
Man maa antage, 
dække engang har været sammenhængende 
at et umaadeligt Is- 
udbredt over den skandinaviske Halvø, Finland 
og de tilgrændsende Dele af Rusland, Nord- 
tyskland, Holland og det østlige England. 
Dette Isdække har, som alle andre Masser af 
evig Is, været i en stadig Bevægelse fra de 
Hvorvidt Skan- 
dinavien i hin Tid har ligget høiere end nu, 
indre Partier mod Randene. 
hvorved naturligvis en saadan Bevægelse vilde 
være begunstiget, maa staa derhen; noget 
sikkert derom ved man i ethvert Tilfælde ikke. 
Den fremadskridende Is er det, som har trans- 
porteret hele det umaadelige ,nordiske Ma- 
terial* ud over det nordlige Mellemeuropa. 
Det er ikke alene Forekomsten af alle de 
fremmede Stene, som støtter den Anskuelse, at 
Jøklerne i Istiden har havt en saadan vidtstrakt 
Idet 
Isen slæbende sine Millioner af Sten gled frem 
Udbredelse, der er ogsaa andre Beviser. 
over Underlaget, indvirkede den paa dette. Hvor 
dette bestod af løse Bergarter, f. Eks. Kridt- 
lag, feiede den Stykkerne med sig i sydlig 
Retning, eller frembragte i ethvert Tilfælde 
betydelig Forstyrrelse i den oprindelige Berg- 
bygning. Berømt i denne Henseende er især 
Møens Klint blevet, ved de udmærkede Un- 
dersøgelser, der er anstillede af Professor John- 
strup i Kjøbenhavn. Mgøens Klint bestaar af 
svære Kridtlag, der øiensynlig er pressede 
sammen, det ene over det andet. Hvor Isens 
Underlag derimod var haardt og fast Fjeld, 
blev dette af de utallige Stene, som den førte 
hen over det og med sin Vægt trykkede mod 
det, glattet og afrundet; samtidig blev Fjeldet 
forsynet med indgravede finere og grovere 
Furer, de saakaldte Skuringsmærker. Saadanne 
er fremfundne flere Steder i Nordtyskland, de 
smukkeste endog saalangt mod S. som ved 
Leipzig. OQgsaa de løse Stene i Diluviet viser 
sig ofte at være furede, idet de under Isens 
Bevægelse har været skurede mod hverandre 
indbyrdes. 
Den gamle Isbedækning kan ikke anta- 
ges at have udelukket Vandets samtidige Virk- 
somhed; vi ved ogsaa, at Elve flyder saavel 
over som under det store grønlandske Isdække. 
| 
| 
| 
| 
Saadanne gamle Elve og Floder, tror man, 
har spillet en væsentlig Rolle ved det lagede 
Diluviums Afsætning; den tilskriver man ogsaa 
Dannelsen af visse Jettegryder, af hvilke især 
nogle i Nærheden af Berlin i den senere Tid 
har tiltrukket sig Opmærksomheden. Der har 
været fremsat den Anskuelse, at Nordtyskland 
flere Gange skulde have været bedækket af Is, 
at Istiden skulde have været afbrudt af mildere 
Mellemperioder. En nøgterne Kritik finder 
imidlertid de hidtil fremsatte Grunde lidet 
bevisende. Vi skal ikke gaa nøiere ind her- 
Det gaar i dette Tilfælde som saa ofte 
ellers; Videnskaben fører os foreløbig hen 
til et vist Punkt; her forlader den os og over- 
paa. 
lader Marken til Hypoteserne; disse interes- 
serer os vel ogsaa, men naturligvis mindre 
end Kjendsgjerningerne. 
Hans H. Reusch. 
Kometer i 1880. 
der vist 
I det forløbne Aar har 
sig ikke mindre end syv Kometer. 
Foruden at dette er et usædvanlig stort Antal, 
har Aaret ogsaa i andre Henseender været et 
ualmindelig interessant Kometaar. 
Foreløbig bemærkes, at man pleier at be- 
nævne Kometerne med Aarstallet og et Num- 
mer, saaledes at Ordenen bestemmes efter den 
Tid, da Kometen gaar igjennem sit Perihelium 
(er Solen nærmest); men da dette ikke kan 
benyttes, førend Banen er nøiagtig beregnet, 
benævner man dem foreløbig med Bogstaver, 
ordnede efter Opdagelsestiden. 
Komet a kunde sees med blotte Øine og 
havde en lang Hale, men var blot synlig et 
Par Uger i Februar paa den sydlige Halvkugle. 
Den har tidligere været omtalt i ,Naturen*. 
bd blev opdaget af en Amerikaner Schåberle 
i Ann Arbor (Michigan). Den var temmelig 
svag og stod ved Opdagelsen ikke langt fra 
Nordpolen, men bevægede sig siden langsomt 
sydover: den holdt sig synlig i lang Tid, da 
den nemlig blev opdaget saa tidlig som G6te 
April, medens den ikke passerede Periheliet 
før 2den Juli. 
mest, var den længere ude end Planeten Mars, 
og dens mindste Afstand fra Jorden var 32 
Millioner Mile. 
ce var Faye's periodiske Komet, som kom 
igjen for femte Gang efter Opdagelsen i 1843. 
Den har en Omløbstid af omtr. 71/, Aar. 
Selv da den var Solen nær- 
