3. Enkelte, paa de betræffende Stræk- 
ninger igjenstaaende Træer eller smaa Skov- 
rester, der tilfældigvis have undgaaet den 
almindelige Ødelæggelse, og som ikke blot 
ved deres Standpunkt, men ogsaa ved deres 
Form, Høide og Størrelse vise, at de ikke 
kunne være voxede op der, hvor de staa, 
uden i hele sammenhængende Bestande. 
4. Endnu forhaandenværende sammen- 
hængende Skovbælter og andre Skovpartier 
i de afskovede Strækningers umiddelbare 
Nærhed og i en større Høide end disse, 
uden Hensyn til en mere eller mindre be- 
skyttet Beliggenhed mod Veirlaget. Saaledes 
er Intet almindeligere, end at Birkeskoven 
endnu i større eller mindre Grad er i Be- 
hold opover Fjeldsiden længer borte fra de 
betræffende Gaarde eller Sætere, medens 
hele det mellemliggende lavere Feldt er 
totalt afskovet af disse. (F. Ex. paa Dovre 
mellem Fogstuen og Jerkin). 
5. De hyppige Traditioner om, at Sko- 
ven for saa og Saa lang Tid siden stod tyk 
der, hvor der nu ikke længer findes et Træ 
eller den mindste Busk, og at Tømmeret i 
disse eller hine Huse er hugget sammesteds. 
6. De afskovede Strækningers Belig- 
genhed under den almindelige eller oprin- 
delige Trægrændse, der endnu overalt i Lan- 
det er bevaret paa saa mange Steder, at 
man har god Rede paa, hvor høit den gaar 
i de forskjellige Landsdele. — Lovene for 
Skovenes Væxt og Udbredelse i Forening 
med Analogien fra dens Forekomst i Landet 
i det Hele taget gjør det umuligt at antage, 
at den ikke har bedækket enhver Del af 
dette, der ligger nedenfor den nævnte almin- 
delige Trægrændse, selv om man ikke havde 
alle de øvrige ovenfor nævnte Kjendetegn 
paa at saa virkelig har været Tilfældet. 
Naar undtages det ovenfor (under No. 2) 
nævynte Tilfælde, at Skovbunden efter Afskov- 
ningen alene bedækker sig med Lavarter og 
saaledes kommer til at udgjøre en Del af 
34 
den nuværende Lavregion, træder i Fjeld- 
egnene næsten altid en Blanding af Ener 
og Dvergbirk, samt paa mindre tørre Steder 
tillige Graavidier istedetfor den tidligere 
Skovvegetation, saaledes at snart KEneren, 
snart Dvergbirken, er overveiende, alt efter 
Lokalforholdene, navnlig Høiden over Havet, 
Fugtigheden og Jordbundsforholdene. Man- 
gesteds vexler dog ogsaa denne Bundvege- 
tation med smaa Strækninger, bevoxede med 
kort Græs, navnlig Fintop (Nardus stricta), 
— de saakaldte Fintopsletter. Den med 
Sagen nærmere bekjendte kan endog alene 
af dette Slags Vegetation skjønne, at Stræk- 
ningen tidligere har været skovbevoxet. Ja, 
jeg er ved specielt at rette min Opmærk- 
somhed paa og forfølge disse Forholde kom- 
met underveir med, at alle de med den 
nævnte Vegetation af Ener, Dvergbirk og 
Graavidier bevoxede Lokaliteter, der ligge 
mellem Lavbæltet og den nuværende Skov- 
grændse, og som man har sammenfattet 
under Benævnelsen ,Dvergbirkens og Vidi- 
ernes Region*, ikke er Andet end forhen 
skovbevoxede, nu rent afskovede Stræknin- 
ger, og at der egentlig ikke existerer noget 
oprindeligt særegent Vegetationsbælte mellem 
Birkebæltet og Lavregionen, idet Skoven 
engang overalt — ligesom det endnu er Til- 
fældet, hvor den oprindelige Skovgrændse 
er bevaret — har sluttet sig umiddelbart til 
Lavbæltet. Saavel Dvergbirken som Vidierne 
naa baade høit op i Lavbæltet, ja næsten 
til Snegrændsen, og gaa tillige ned igjen- 
nem hele Birkebæltet. Men hvor de fore- 
komme i disse store sammenhængende Ud- 
bredninger, som have foranlediget Benævnel- 
sen ,Dvergbirkens og Vidiernes Region*, 
har jeg, efterat jeg først er bleven opmærk- 
som derpaa, altid fundet, at det er en senere 
Bevoxning, der har afløst den her tidligere 
forhaandenværende Skov. (Birk samt blan- 
det Birke- og Furre-, eller Birke- og Gran- 
skov). 
