i begge Ender. Midtelektroden gjøres negativ, 
de 2 andre forbindes med hinanden og gjøres 
positive. Der danner sig da paa begge Sider 
af Metalblikket et mørkt Rum, som ved 
svagere Fortynding er ganske smalt, men 
ved voxende Fortynding bliver bredere; det 
naaede i det af Crookes benyttede Rør om- 
trent 1 Tomme paa hver Side af Pladen. 
Ved tilstrækkelig stærk Fortynding kan 
man bringe det mørke Rum til at fylde hele 
Røret; det vil altsaa sige, at de fra den 
negative Elektrode udstraalende Molekyler 
ikke standser i sin Fart, før de slaar an mod 
Glassets Vægge. Og her kommer vi til den 
første og en af de mærkeligste Egenskaber 
ved den straalende Materie, naar den ud- 
strømmer fra den negative Flektrode — dens 
Evne til at frembringe Fosforescens 
idet den slaar an mod et fast Legeme. 
Fosforescensen er et allerede længe kjendt 
Fenomen, som bestaar deri, at enkelte Sub- 
stanser, ved at udsættes for Sollyset eller 
det almindelige Dagslys, faar Evne til at 
lyse i Mørke en kortere eller længere Tid. 
I Almindelighed er Fosforescenslyset farvet og 
forskjellig farvet for de forskjellige Substan- 
ser. Antallet af de Substanser, som fosfore- 
scerer under Paavirkningen af den straalende 
Materies molekylære Bombardement, — som 
Crookes udtrykker sig — er meget stort. 
Glas f. Ex. fosforescerer meget livligt, og 
man benytter bekvemmest selve Glasrørets 
Vægge til Forsøg derover. Det til saadanne 
Apparater almindelig anvendte tydske Glas 
lyser æblegrønt, engelsk Glas derimod blaat. 
Mange andre Stoffe fosforescerer meget stær- 
kere end Glas, saaledes Calciumsulfid, et med 
almindelig Kalk beslægtet Stof. Men blandt 
alle de af Crookes undersøgte Substanser 
er uden Undtagelse Diamanten den, som 
frembringer det brillanteste Lys. I Fig. 2. 
sees et Glaskar, i hvis Midte en større Dia- 
mant er opstillet: Elektroderne er saaledes 
anbragte, at Molekylstrømmen føres neden- 
fra opad mod Diamanten. Under Forsøget 
39 
| og er da farveløs. 
Fig. 2. 
udsendte Diamanten en Lysning saa stærk 
| som af et almindeligt Lys og af en klar 
grøn Farve. Næst efter Diamanten har 
Rubinen den stærkeste Evne til at fosfore- 
scere under den straalende Materies Paavirk- 
ning. Paa Bunden af et Glaskar af Form 
omtrent som Fig. 2. havde Crookes samlet 
et større Antal Rubiner af alle Farver ligefra 
mørk blodrød til næsten farveløs. Under 
den elektriske Udladning lyste de alle med 
en dyb rød Farve. Nuer Rubin ikke andet 
end ren Lerjord (Aluminiumoxyd) med en 
ganske svag Tilsætning af et farvende Stof. 
Ren Lerjord kan fremstilles ad kemisk Vei 
Crookes gjentog Forsøget 
med Lerjord og tillige med kunstige Rubiner 
fabrikerede af Ch. Feil i Paris; det lyste alt 
med den samme røde Farve som de natur- 
lige Rubiner. 
Naar den elektriske Udladning foregaar 
i almindelige Geislerske Rør, følger den rød- 
lige Lysning Røret fra den positive til den 
negative Elektrode, uanseet hvad Form Røret 
har. Man ser derfor ofte Rør, som af Glas- 
blæserne er udblæste paa den kunstfærdigste 
Maade i indviklede Bøininger og Vridninger 
for derved at forhøie Effekten. Anderledes 
er det med den straalende Materie; den be- 
væger sig kun i rette Linier og negter absolut 
