Vandgas. 
Af Ingeniør F. Arentz. 
Ikke alene til Belysning, men ogsaa til at 
frembringe Varme, har man i lang Tid anvendt 
Gas, isærdeleshed i den store Industries Tjene- 
ste. Ved mange metallurgiske Processer, for- 
nemmelig i Jernindustrien, er nemlig et gas- 
formigt Brændematerial hensigtsmæssigere end 
et fast, og endelig har man tildels, ved først 
at omdanne Brændmaterialet til brændbar Gas, 
kunnet og 
Stoffe, saasom Sagflis og lignende. 
værdiløse 
Det Stof, 
der hovedsagelig giver de forskjellige Brænd- 
Naar dette 
Surstof og 
benytte daarlige ellers 
materialer Varmeevne, er Kulstoffet. 
Kulstof 
danner Kulsyre, udvikles Varmen. 
forener sig med Luftens 
Kulsyre er 
en Gasart, men kan naturligvis, da det er det 
fuldstændige Forbrændingsprodukt, ikke 
Kulstoffet maa derfor, for 
at overføres til en brændbar Gasart, ikke for- 
brændes fuldstændig til Kulsyre men ufuldstæn- 
dig til Kuloxyd, som indeholder mindre Surstof 
end Kulsyre, og ,altsaa endnu er istand til at 
optage Surstof (forbrænde til Kulsyre) og her- 
ved udvikle Varme. 
yder- 
ligere forbrændes. 
; Den ufuldstændige For- 
brænding af Kulstoffet til Kuloxyd foretages i 
egne Qvne, de saakaldte Gasgeneratorer, og her 
kan man nu anvende al Slags ogsaa raat Brænd- 
material, idet den Vanddamp, den færdige Gas 
indeholder, bagefter kan bortskaffes, idet man 
kan ved Afkjøling. 
En vigtig Fordel ved denne Methode er ogsaa, 
at Brændmaterialets Form er ligegyldig. 
kondensere  Vanddampen 
Smaa- 
kul og Kulstøv, som ellers vilde være uanven- 
delig, give saaledes en fortræffelig Generatorgas. 
Det er imidlertid indlysende, at man ved denne 
Methode maa tabe en vis Mængde Varme af 
den hele 
Varmemængde, som det oprindelige 
Brændmaterial formaar at udvikle ved at for- 
I (Generatoren overføres 
nemlig Kullet til Kuloxyd ved 
Forbrænding, og den Varme, som herved ud- 
brænde til Kulsyre. 
ufuldstændig 
vikles, gaar naturligvis tabt for det endelige 
Formaal (Smeltning af Jern, eller hvad det nu 
kan være). Men Methoden har endnu en Ulempe. 
Luften indeholder nemlig for hver Del Surstof 
tre Dele Kvælstof, og da Luft anvendes i Ge- 
neratoren til at danne Kuloxyd, maa altsaa 
62 
denne Kuloxyd eller den færdige Generatorgas 
indeholde en hel Masse Kvælstof. — Kvælstoffet 
er en aldeles unyttig og endog skadelig Til- 
thi hvor - Kuloxydet 
skal forbrændes og udvikle Varme, maa natur- 
hele 
det Kvælstof, der følger med Forbrændings- 
1 Smelteovnen, 
blanding, 
ligvis denne Kvælstofmængde —tilligemed 
luften, opvarmes, og dette bidrager da mnatur- 
ligvis til at trykke Forbrændingstemperaturen 
I den sidste Tid har man imidlertid be- 
gyndt at fremstille 
ned. 
(eneratorgassen efter en 
anden Methode, hvorved den ikke kommer til 
at indeholde noget Kvælstof men kun brænd- 
bare Gasarter. Dette opnaaes, ved at lade det 
kulholdige 
brænde, ikke i Luft men i meget stærkt op- 
hedet (overhedet) Vanddamp. Methoden kaldes 
efter sin Opfinder Strongs Methode, og den 
pulverformige Brændmaterial —for- 
færdige Gas Vandgas. Naar Vanddamp op- 
hedes meget stærkt til 7 å 800" saa spaltes 
den i sine Bestanddele, Surstof og Vandstof, 
eller den bliver ialfald istand til at virke paa 
Kulstof saaledes, at Kulstoffet forbinder sig med 
Surstoftet til Kuloxyd, og Vandstoffet bliver frit. 
I egne dertil indrettede Ovne lader man 
denne kemiske Proces foregaa og erholder der- 
ved altsaa en Gas, som bestaar af Kuloxyd og 
frit Vandstof, og som altsaa er i høieste Grad 
konceentreret, da Vandstof er det mest varme- 
givende Brændmaterial der gives.*) —OQvnene 
bestaar af to Rum, et hvori Forbrændingen 
foregaar, og hvor altsaa Rosten er anbragt, og 
et andet, der er fyldt med ildfast Mursten, og 
fore- 
hvor Vanddampen overhedes. —Processen 
gaar paa følgende Maade. Først fyres Qvnen 
op med almindelige Kul paa Rosten, indtil det 
Rum, der er fyldt med Mursten er bleven hvid- 
glødende, hvorpaa Blæsteren (Formen) og Skor- 
Man leder der- 
paa Vanddamp ind over den glødende Mursten, 
stenen afstænges med Ventiler. 
hvor den altsaa overhedes, og derfra ind i Rum- 
met over Rosten, hvor man lader en Regn af. 
Kulstøv, Torvpulver, Sagflis eller lignende træffe 
Vanddampen. Her foregaar da Reaktionen, og 
Gassen ledes endelig bort gjennnem den glø- 
dende Kulhoug paa Rosten, for at den Kulsyre, 
1) Et Kg. Vandstof frembringer ved sin Forbræn- 
ding til Vand 34000 Varmeenheder eller over 
4 Gange saa meget som et Kg. Kul, der for- 
brændes til Kulsyre. 
