1'/, Gang tungere end den atmosfæriske Luft. 
Den kan som Regel ikke underholde Forbræn- 
dinger og ei heller Aandedrættet, saaledes at et 
brændende Lys slukkes, og et Menneske eller 
et Dyr kvæles i denne Gas. For at paavise, 
at et brændende Legeme slukkes i Kulsyre, vil 
jeg udvikle denne paa den Maade, som i Rege- 
len sker i Laboratoriet, nemlig af Marmor, der 
bestaar af Kulsyre + Kalk. 
nemlig Marmor med en stærk Syre, f. Ex. Salt- 
Overhælder jeg 
syre, vil denne bemægtige sig Kalken, hvorfor 
Kulsyren vil frigjøres og bortgaa under Op- 
brusning, som en usynlig Gas, der, paa Grund 
af sin større Tyngde (Egenvægt), kan opsamles 
ved gjennem et Rør at føres ned paa Bunden 
af et Glas, hvoraf den da vil uddrive Luften, 
Brin- 
ges nu et brændende Legeme, f. Ex. en Vox- 
som bortgaar ved Glassets øvre Munding. 
stabel, ned i Glasset, vil denne strax slukkes. 
Paa Grund af sin store Egenvægt kan Kulsyren 
hældes fra et Glas, gjennem Luften, i et andet. 
Kulsyren udstrømmer mange Steder 
fra Jorden, navnlig i visse vulkanske Fene, i 
saa stor Mængde og saa hurtigt, at den ikke 
faar Tid til at blande sig med Luften. Af saa- 
danne Steder mærkes Giftdalen paa Java, en 
ca. 1500 Alen lang og 20 Alen dyb Dal, fra 
hvis Bund der udstrømmer saa rigelig Kulsyre, 
at Mennesker og Dyr, som komme ned i Dalen, 
øieblikkelig kvæles. De Indfødte vogte sig vel 
herfor, men saaledes gaar det ikke med Dyre- 
ne; da Kulsyren er usynlig, uden Lugt og an- 
dre fremtrædende Fgenskaber, er der Intet, der 
kan advare mod Faren, som truer dem i Dalen, 
og denne skal i Virkeligheden ogsaa være be- 
dækket med Skeletter af de mange Dyr, som 
I den bekjendte Hun- 
degrotte ved Neapel finder ligeledes en stærk 
her have fundet Døden. 
Kulsyreudstrømning Sted; Kulsyren samler sig 
ved Brunden af Grotten, saaledes at en Hund 
eller et andet mindre Dyr snart vil kvæles i 
Grotten, derimod ikke et Menneske, da dette 
vil rage op over Kulsyrelaget ved Bunden. 
- (Fortsættes). 
Nogle af den norske Nordhavsex- 
peditions chemiske Undersøgelser. 
Af Hercules Tornøe. 
(Slutning fra Pag. 60). 
Ved Luften i Søvandet saavelsom i andet 
i Naturen forekommende Vand viser der sig strax 
den Fiendommelighed, at den er meget surstof- 
rigere end den os omgivende Atmosfære, idet 
den af Søvandet absorberede Luft indeholder i 
Gjennemsnit omkring */3 Surstof og */5 Kvæl- 
stof, holder * omtrent 
'/5 Surstof og hele "s Kvælstof (Alt beregnet i 
Volumdele). 
den atmosfæriske Luft uforandret til enhver Tid 
De Varia- 
tioner, man har kunnet paavise, ere nemlig saa 
medens Atmosfæren kun 
Denne Sammensætning beholder 
uathængigt af ydre Tilfældigheder. 
forsvindende smaa, at man nærmest har troet at 
burde tilskrive dem Observationsfeil og ikke Va- 
riation i Åtmosfærens Sammensætning, hvorimod 
der i Sammensætningen af den i Søvandet inde- 
holdte Luft er fundet saa store Afvigelser, at 
de ingenlunde kunne forklares paa denne Maade, 
hvorfor man her kommer til det Resultat, at 
af Luften 
baade med Hensyn paa Dybde og geografisk Be-' 
Sammensætningen i Havet varierer 
liggenhed. — Saaledes er Mængden af Surstof i 
Qverfladen af Nordsøen søndenfor den 60de Bred- 
degrad i Gjennemsnit omkring 33,9 pCt., me- 
dens den i det norske Hav mellem 60de og 7Ode 
Breddegrad allerede er steget til omkring 35,0 
pCt. og paa Strøget mellem 7Ode og 80de Bred- 
degrad endog gaar op til 35,6 pCt. Netop det 
tilsvarende til denne Surstofmængdens Tiltagen 
med Bredden er paa den sydlige Halvkugle ob- 
serveret af Challengerexpeditionens Chemiker, J. 
Y. Buchanan, som fandt, at den der tiltog fra 
33 pCt. i Pasategnene til 35 pCt. omkring den 
sydlige Polarcirkel. 
Hvad dernæst angaar Variationen af Luf- 
tens Sammensætning med Dybden, da existerer 
deri en meget udpræget Lovmæssighed, som 
bedst kan sees af følgende Tabel, 
regnet af samtlige Observationer. 
der er ud- 
