massen af Skovens Planter. Endog de frodige 
Græslier, som ofte findes lige til op i Vidiebel- 
tet, ere fattige paa Arter, og deres Flora er om- 
trent den samme 1 alle Belter og gjennem hele 
Landet. Vor skovløse Vestkyst er for største 
Delen klædt i et ensformet Lyngtæppe, naar 
Fjeldet ikke er ganske nøgent. Og i de ler- 
og sandfyldte Fordybninger i disse Fjeld-, Skov- 
og Lyngmarker findes gjerne Torvmyre, der have 
en ligesaa artfattig Flora som OQmgivelserne, 
dannet af Hvidmoser (Sphagna), Stargræs (CUA- 
rices), Myruld (Eriophora), Lyng (Calluna) 
og i Kystegnene Klokkelyng (Erica Tetralix) 
og nogle andre Arter. 
Men Scenen skifter under forøvrigt gun- 
stige Forhold, naar man kommer paa løsere Grund. 
De smulrende Skifere, de med Skifere vexlende 
tørre Kalklag, de løse Urer af haardere Berg- 
arter, vore grusede Strandkanter, alle saadanne 
Steder ere 1 Regelen utilgjængelige for hine i 
selskabelige Masser optrædende Arter. Isteden- 
for de sammenhængende Lyng-, Lav- og Mos- 
tæpper finde vi her som oftest en større Åfvex- 
ling. Individerne voxe gjerne mere spredt, saa 
at Underlaget skinner frem. Floraen er fatti- 
gere paa Individer, men til Gjengjæld langt ri- 
gere paa Arter; ja største Delen af vore sjeld- 
nere Årter voxe udelukkende eller fortrinsvis paa 
et saadant løsere Underlag. 
I de ovenfor beskrevne ensformede Fjeld- 
ørkener findes der saaledes hist og her Qaser af 
visse let smulrerde Skifere, der ligne Blomster- 
haver midt i Ødemarken. De fleste egentlige 
Fjeldplanter findes paa disse Skifere, og mange 
ere hos os udelukkende knyttede til dem. Dryas 
octopetala danner et skinnende hvidt Blomster- 
tæppe, broderet med blaa Buketter af Veromica 
saxatilis, gule Krandse af Potentilla mea, vio- 
letrøde af Oxytropis lapponica foruden en stor 
Mængde andre ligesaa vakre Fjeldblomster. Ka- 
rakterplanter for denne Fjeldenes Skiferflora ere 
foruden et Par andre især Dryas og den lille 
Vidie Salix reticulata, med de netaarede, ne- 
denunder sølvhvide Blade. 
Denne Skiferflora har overalt det samme 
let gjenkjendelige Præg, og den er af en ud- 
præget arktisk Karakter. Dens Arter gjenfin- 
des paa: Spitsbergen, i Grønland og andre høi- 
nordiske Egne. I det sydlige Norge er den ind- 
skrænket til Fjeldene; først i de nordligste Dele 
af Landet stiger den ligesom i andre arktiske 
Egne ned i Lavlandet. 
Paa det medfølgende Norgeskart vil man 
finde de Steder mærkede, hvor denne arktiske 
Flora optræder i sin mest udprægede Form og 
rigest paa Arter. Kartet viser, at den skyr Kyst- 
klimatet. Kystfjeldene ere, selv naar de dannes 
af Skifere, fattige paa arktiske Planter. De 
rigeste arktiske Plantekolonier ligge 1 de mest 
kontinentale Fjeldtrakter, beskyttede ved vore 
12 
høieste Fjelde og største Bræer mod Søluften, 
der ved de herskende Sydvestvinde føres ind over 
Høilandet. Saaledes findes en rig arktisk Flora 
øst om vore store Bræer, øst om Folgefon paa 
Hardangervidden, øst om Justedalsbræen og vore 
høieste Fjelde, dJotunfjeldene i Lom, Vaage 
og paa Dovre; dersom man vandrer nord over 
fra Dovre, finder man først en rig Skiferflora 
igjen der, hvor store Bræer atter optræde, saa- 
som øst om Svartisen og Sulitelma 1 Salten og 
Luleå Lapmark, endelig længst mod Nord i Al- 
ten øst om de store Bræer og Fjelde i Lyngen. 
Det er saaledes klart, at denne Skiferflora 
har en kontinental Karakter, og dette er ikke 
vanskeligt at forstaa. "Thi der skal kun et Par 
Graders Varme til, før de arktiske Planter be- 
gynde at spire. Kystegnenes milde Vintre med 
den ofte snefrie Mark, hvor nogle Graders Var- 
me og Frost hyppig vexle, ere ødelæggende for 
dem; thi de unge Spirer dræbes let af Frosten. 
I hine Fjeldegne derimod, hvor Vinterkulden er 
større, beskyttes de af Sneen og vaagne først til 
Liv, naar Sneen gaar bort om Vaaren eller Som- 
meren, efterat Varmen er kommen 1 Luften. 
Under høie bratte Bjerge i Lavlandene fin- 
der man ofte Urer af nedrasede Stene. Disse 
Urer ere gjerne tørre. Vandet siver ned mel- 
lem Stenene og kommer atter frem nedenfor Uren, 
hvor der ofte er myrlændt. I de mod Solen 
vendende Urer hersker paa varme Sommerdage 
ofte en brændende Hede. Den nedre grovste- 
nede Del af Uren er i Regelen nøgen og klædt 
med Mos og Lav, men 1 det finere Grus oppe 
under Bjergvæggene snor sig en Bræm af lyse- 
grønt Krat og Smaaskov af kuldskjære Løvtræer 
og Buske, Hassel, Alm, Lind, Ask, Løn, Eg 
( Qvercus pedunculata), Sølvasald ( Sorbus Aria), 
Roser, Hagtorn 0. a. Naar disse Krat ikke ere 
alt for tætte, skygge de over en rig og afvex- 
lende Flora af sydligere Planteformer, stærkt 
lugtende Læbeblomster (Origanum, Clinopodi- 
um, Calamintha, Stachys silvatica, Geranmum 
Robertianum, Arter af Kongelys ( Verbascum) 
og Perikon (Hypericum ), Bælgplanter som Oro- 
bus vernus og miger og Lathyrus silvestris, Tand- 
rod (Dentaria bulbifera), flere sjeldnere større 
Græsarter og en hel Mængde andre tildels me- 
get sjeldne Planter, som vi her ikke kunne 
nævne. I indre Sogn findes endog 1 slige Urer 
en Skov af Alm og en anden af Fuglekirsebær- 
træet ( Prunus avium), de eneste kjendte Skove 
af den Slags i Norge. 
Denne Flora er paa Kartet betegnet som 
den boreale. Den forekommer i Urer af høist 
forskjellige Bjergarter, Porfyr, Gneis, Granit, 
Skifer, Kalk o. s. v., og den danner en ligesaa 
let gjenkjendelig Planteformation som den ark- 
tiske, fra hvilken den er himmelvidt forskjellig- 
men som den dog ligner deri, at den skyr Kyst, 
klimatet; thi dens Arter ville have det tørt og 
