Paa Strandkanternes Sand og Grus findes 
ofte en afvexlende Flora. Foruden de egentlige 
Strandplanter findes her Repræsentanter for alle 
de tre ovennævnte Artgrupper. 
Alle disse Planter sky saaledes det udpræ- 
gede Kystklima. Men Kystegnene have til Gjen- 
gjæld andre for dem eiendommelige Arter. Af 
saadanne Kystfloraer kan man i Norge adskille 
to, den bergenske eller atlantiske, og den kri- 
stianssandske eller subatlantiske. 
Den atlantiske Flora har hos os sit 
egentlige Hjem i de vestligste, fugtigste Egne, 
især fra Stavanger op til Kristianssund. Mange 
af dens Arter findes ogsaa udenfor denne Kyst- 
strækning, men sparsommere og sparsommere, 
eftersom vi fjerne os fra Havkysten, og 1 de in- 
dre Fjordegne mangle de for største Delen. Til 
denne Flora hører Kristtornbusken, Barlinden 
(Taxus), Rævebjelden (Digitalis purpurea), 
Klokkelyngen (Erica Tetraliz) og en Mængde 
andre for en Del meget sjeldne Planter. 
Den subatlantiske Flora er eiendom- 
melig for de sydligste Kystegne i Smaalenene 
og Kristianssands Stift. Den indbefatter mange 
Arter, men den har ikke en saa udpræget insu- 
lær Karakter som den først nævnte, skjønt ogsaa 
dens Arter for største Delen mangle ved Kri- 
stianiafjorden. Som Exempler kunne nævnes G'en- 
tana Pneumonanthe, Cladium Mariscus, Teu- 
crum Scorodomia, Pulicaria dysentertea, Auga 
reptans, Berula angustifolia o. s. v. 
Disse Kystplanter ynde især haarde Bjerg- 
arter, og mange voxe helst paa fugtige Steder. 
Foruden disse Artgrupper vil man paa Kar- 
tet finde angivet en subarktisk Flora. Denne 
Flora er udbredt over hele Landet. I sin Hel- 
hed betragtet har den en insulær Karakter; thi 
dens Arter sky 1 Regelen ikke Kystklimatet, el- 
ler de foretrække for en stor Del fugtige Nte- 
der. I fugtige Skov- og Fjeldlier optræde Bjør- 
netorten (Mulgedrum alpinum), Stormhatten 
(Acomtum septentrionale), Kvannen og Sløken 
(Archangelica og Angelica ), den store hvidblom- 
strede Rammeulus acomihfolms, flere større 
Bregner og Græsarter og nogle andre som en 
vel udpræget subarktisk Planteformation. Men 
den subarktiske Flora indeholder ogsaa andre 
Bestanddele. Thi paa tørre Græsbakker og Sæ- 
tervolde i vore Fjeldegne møde vi en anden 
Gruppe af Arter, som ikke ere arktiske, saasom 
Gjederams (Chamænerim angustifolium), Kjær- 
ringetand( Lotus cormeculatus), Ranmmeulus acer, 
Cerefolhium silvestre, Geramum silvatieum, Al- 
chemilla vulgaris, Geum rivale o. fl. a. Til 
den subarktiske Flora høre af vore Træer og 
Buske blandt andre Fjeldbirken (Betula odorata), 
Furuen og Granen, Rogn (Sorbus Aucuparia), 
Hæg (Prunus Padus), Asp (Populus tremula) 
og Graaolder (Alnus mncand). 
Norges Flora er følgelig sammensat af flere 
14 
Artgrupper, der dannes af Arter, som have no- 
genlunde ensartet Udbredelse.  Artgrupperne op- 
træde dog aldrig ublandede, og man kan i sam- 
me Egn, f. Ex. ved Kristiania, finde Repræsen- 
tanter for alle de ovennævnte Grupper. Men de 
optræde paa sine Steder 1 et saa stort Antal af 
Arter og Individer, at de paatrykke Vegetatio- 
nen sit særegne Præg, og det medfølgende Kart 
viser, hvor hver Gruppe har sit egentlige Hjem. 
Saaledes”som Norges Flora nu er, var den 
ikke fra Begyndelsen. Der var en Tid (og i 
geologisk Forstand er det ikke længe siden), da 
vor Halvø gjennem utalte Aartusinder lige til de 
yderste Skjær og de sydligste Dele var hyllet i 
et Dække af evig Is og Sne, hvoraf kun enkelte 
af de høieste Fjeldtinder ragede frem med nøgne 
Vægge. 
Den Gang kunde de Træer, Buske og Ur- 
ter, som nu smykke Norges Dal og Fjeld, ikke 
leve her. Men de ere (i alle Fald for en stor 
Del) sikkert ældre end hin Istid. Man finder 
vor nuværende Gran og Furu, vor Barlind ( Tazx- 
us), vore Nøkkeroser (Nymphæa) o. fl. a. fos- 
sile i Kullag, som ere ældre end hin Periode. 
Heraf er det klart, at vor Flora indvandrede 
fra andre Lande, efterat- Isen havde begyndt 
at smelte, og dette bestyrkes end ydermere ved 
den Kjendsgjerning, at Skandinavien (i alle Fald 
for Karplanternes Vedkommende) neppe har en 
eneste sikker Art, der mangler i andre Lande. 
Hvorledes er nu denne Indvandring gaaet 
for sig? Naar vi betænke, at Istidens Klima 
kun lidt efter lidt forandredes til Nutidens, hvil- 
ket geologiske Forhold vise, og at de ovennævnte 
Artgrupper stille høist forskjellige Fordringer 
til Klimatet, da maa vi slutte, at Indvandringen 
er sket lidt efter lidt, eftersom Klimatet gjen- 
nem Aartusinders Løb langsomt ændredes. 
For at lære denne Jndvandring at kjende 
ville vi først noget nærmere betragte den Maa- 
de, hvorpaa hine Artgrupper optræde. 
Naar de almindelige Arter undtages, er 
Gruppernes Udbredelse, som Kartet viser, ikke 
sammenhængende. Den arktiske Flora optræder 
I sin udprægede Skikkelse kun hist og her i 
spredte Kolonier med store Mellemrum, hvor den 
subarktiske Flora raader. Den boreale Flora 
optræder ligeledes spredt, først i Østlandets la- 
vere Egne omkring Kvristianiafjorden og Mjøsen, 
dernæst langt mod Vest hinsides Fjeldene ved 
de inderste Arme af Vestkystens Fjorde og i 
Lavlandene nordenfjelds. I de mellemliggende 
lave Kystegne raader den atlantiske Flora. Men 
ogsaa denne er sprængt; thi de fleste atlantiske 
Arter mangle ved Kristianiafjorden, men gjen- 
findes i det sydvestlige Sverige. Enkelte ere i 
Skandinavien kun fundne paa Norges Vestkyst 
og gjenfindes først i Landene Vest og Syd om 
