75 
Nordsøen. Paa samme Maade er den subboreale 
Flora isoleret omkring Kristianiafjorden, og flere 
af dens Arter gjenfindes først langt inde i Sve- 
rige. OQg den subatlantiske Flora er ligeledes 
splittet; dens Arter mangle for størstedelen ved 
Kristianiafjorden, men vise sig atter i Sydsverige. 
For en Mængde af sjeldnere Arters Ved- 
kommende ere Sprangene i Udbredelsen forbau- 
sende store, og ofte ligge flere Breddegrader 
mellem de Steder, hvor Arten optræder. Dette 
gjælder om Arter af alle Artgrupper, selv om 
vi kun holde os indenfor vor Halvøs Grænser, 
ja enkelte arktiske Planter ere endog saa sjeldne, 
at de i den gamle Verden kun ere fundne paa 
et eneste Voxested. Men Rummet tillader ikke 
her at dvæle nærmere ved dette Forhold, som 
er enhver Botaniker vel bekjendt. 
Naar man vil forklare disse store Sprang i 
Arternes og Artgruppernes Udbredelse, staar 
man foran Spørgsmaalet om Plantevandringer. 
Vandre Arterne i Regelen Skridt for Skridt, el- 
ler pleie de at vandre med ét over store Stræk- 
ninger? Enkelte Arter kunne uden Menneskets 
Bistand en sjelden Gang ved Havstrømme, Vind 
eller Fugle føres til fjerne Egne. Men det saa- 
ledes overflyttede Frø har særdeles liden Udsigt 
til at spire, fordi Pladsen allerede er optagen 
af indfødte Planter, der forekomme i Masser af 
Individer. Den daglige Erfaring viser desuden 
tilfulde, at den skridtvise Vandring er Regelen. 
Naar vi derfor ville forklare den spredte Op- 
træden af hele Grupper af Arter paa fjernt fra 
hinanden liggende Steder, da har ingen Forkla- 
ringsmaade større Sandsynlighed end den, at hine 
Artgrupper en Gang under for dem gunstigere 
klimatiske Forhold vare udbredte i Egne, hvor- 
fra de senere fortrængtes, og at Sjeldenheden 
og Sprangene 1 Udbredelsen skyldes en delvis 
Uddøen paa Grund af Forandringer i Klimatet. 
Arternes Udbredelse i Nutiden er da ikke alene 
betinget ved Nutidens Klima, men er for en væ- 
sentlig Del en Følge af svundne Tiders vexlende 
Begivenheder. I Nutidens Vegetation speiles vort 
Lands senere geologiske Historie, og hine oven 
nævnte Årtgrupper betegne Afsnittet i'denne. 
Man kunde spørge: har man Ret til at an- 
tage, at Arter, som nu fortrinsvis eller udeluk- 
kende voxe paa et bestemt Underlag, engang 
kunne have voxet ogsaa paa andre Bergarter? 
Hertil kan svares: naar Undersøgelserne udstræk- 
kes over større Trakter, bliver Antallet af de 
Arter, som udelukkende voxe paa et bestemt 
Underlag, forsvindende lidet. Thi det viser sig 
for det første ved Kulturforsøg, at Arterne, naar 
Medbeilerne holdes borte, ere langt mere uaf- 
hængige af Underlagets Beskaffenhed, end i den 
frie Natur. Og dernæst lære lagttagelserne i 
Dal og paa Fjeld, at Arterne kun under be- 
stemte klimatiske Forhold ere knyttede til et 
bestemt Underlag, men at de under andre kli- 
matiske Betingelser stille andre Fordringer til 
Underlaget. Kontinentale Arter, som i de syd- 
østlige Egne uden Forskjel voxe paa Kalk, Gneis, 
Porfyr, Skifer o.s. v., ere ofte vest- og nordpaa 
bundne til den tørre, varme Kalk; og omvendt 
findes paa den fugtige Vestkyst endog Sump- 
planter ofte paa bratte Bjerge og i Urer, hvor 
de i et tørrere Klima ikke kunne voxe. Naar 
Klimatet skifter, vil derfor mange Arters Ud- 
bredelse ændres. De ville ofte under de nye 
Forhold og i Kamp med nye Indvandrere for- 
trænges fra Steder, hvor de før formaaede at 
holde sig, eller udbrede sig paa Steder, der før 
vare uskikkede for dem. 
Dersom vi nu erindre, at Norges Flora er 
sammensat af flere kontinentale og flere insulære 
Bestanddele, og at alle disse Artgrupper have 
en mere eller mindre spredt Forekomst, da sy- 
nes altsaa vor Flora at fortælle, at Klimatet 
siden Istiden har undergaaet sekulære Forandrin- 
ger, saaledes at tørre Tider med kontinentalt 
Klima have vexlet med fugtige insulære, og dette 
ikke én, men flere Gange.  Saalænge Landfor- 
bindelsen mellem vor Halvø og andre Egne mu- 
liggjorde en Indvandring 1 større Maalestok, 
indvandrede under enhver kontinental Tid en 
kontinental Artgruppe, under hver Regntid en 
insulær. For hvert nyt Omslag kom nye lnd- 
vandrere. Disse fortrængte paa mange Steder 
den ældre Flora. Men denne gik ikke aldeles 
til Grunde; den fandt især Fvisteder i visse 
Egne, hvor Forholdene vare særdeles gunstige. 
Under saadanne vexlende Perioder maatte vor 
Flora blive netop, som den er: 1 tørre varme 
Urer, paa smulrende Skifere i vore kontinentale 
Fjeldegne, paa Kalkstenene og paa Strandkan- 
ternes Sand og Grus maatte vi finde Rester fra 
de kontinentale Tider, og i de fugtige Lier og 
Skovdale og paa vor regnfulde Vestkyst maatte 
vi finde Minder fra Reentiderne. Men i det 
store taget maatte vor Flora blive ensformet; 
thi enkelte Arter, der vare uafhængige af For- 
andringerne, maatte stadig udbrede sig paa de 
øvriges Bekostning i uhyre Masser. 
(Fortsættes). 
Streng Kulde i Norge 
Vinteren 1880 —1881. 
Meddelt af Aksel 8. Steen. 
Den forløbne Vinter har udmærket sig ved 
usædvanlig langvarig og streng Kulde over 
hele Nord-Europa og ikke mindst her i Landet. 
Lige fra Oktober 1880 til og med Marts 1881, 
altsaa uafbrudt 1 et halvt Aar, har den maaned- 
lige Middeltemperatur hele Landet fra 
Lindesnes til Nordkap og fra Kysten i Vest til 
over 
