Dug og Taage. I det engelske Tidsskrift: 
Quarterly Journal of the Meteorological So- 
ciety, Vol V No.31 findes en paa egne lagtta- 
gelser støttet Afhandling om Dug og Taage af 
George Dines. Forfatteren har lagt meget 
Arbejde paa at maale Dugfaldet. Til dette 
Øjemed betjente han sig af flere Urglas, som 
anbragte paa forskjellige Substanser udsattes 
for Varmeudstraalingen om Natten. —Urglasse- 
nes Vegt blev engang for alle bestemt, og det 
var saaledes let gjennem Vejning at bestemme 
Dugmængden. Det viste sig imidlertid snart, 
at der var altfor mange naturlige Hindringer 1 
Vejen til, at der kunde blive Tale om en regel- 
mæssig Dugmaaling. Der blev udført 189 Iagt- 
tagelser, hvilke gav som Resultat i Middel for 
en Nats Dugfald en Vandhøjde af neppe 0.1 
Millimeter; kun ganske faa (ange opnaaede 
Dugfaldet om Natten en Højde af 0.3 Mm. 
De paa Græsbund udførte 71 lagttagelser gav 
i Middel en Dughøjde af 0.07 Mm. pr. Nat. 
Dines beregnede nu den aarlige Dughøjde til 
35.5 Mm. eller (over Græsbund) 26.0 Mm. 
Selv om man bringer alle de Omstændigheder, 
under hvilke Forsøgene er blevet udført, i Reg- 
ning paa den gunstigste Maade, erholder man 
kun en aarlig Dughøjde af cirka 398 Mm., me- 
dens man tidligere har antaget den for at være 
for England omtr. 127 Mm. Forfatteren om- 
taler dernæst de forskjellige Aarsager til Dan- 
nelsen af Taage. "Taage er en Sky, som hviler 
umiddelbart paa Jordoverfladen. Han skjelner 
mellem ,mist*, det er en saadan Sky af lidet 
Omfang og ringe Tæthed, og ,fog*, naar Skyen 
strækker sig over et stort Areal og har en 
variabel Mægtighed. Taagens Dannelse forkla- 
res ligesom i Mohns Bog om Vind og Vejr at 
foregaa paa en af to Maader: enten derved, at 
varmt fugtig Luft af Vinden føres henover en 
stærkt afkjølet Jordoverflade, der bringer Luf- 
tens Temperatur saa langt ned, at en Del af 
dens Vanddamp maa udskilles som bitte smaa 
Vanddraaber, eller derved, at kold Luft 
stryger over det varmere Vand i Floder, Søer, 
Havet eller over fugtige Landstrækninger, hvor- 
fra der sker en stadig Fordunstning; den kolde 
Luft bliver snart mættet, og hvad der endda 
maatte fordunste bliver svævende i Luften som 
smaa Vanddraaber. (runden til, at disse Vand- 
draaber kan svæve i Luften, er deres overor- 
dentlig ringe Størrelse.  Dines beregner af lagt- 
tagelserne, at de fine Dugdraaber paa en netop 
under Dugpunktet afkjølet plan Flade har en 
Diameter af ikke engang 0.001 Mm. De af 
ham ved Hjælp af et Mikroskop maalte fineste 
Regndraaber havde derimod en Diameter af fra 
0.3 til 0.13 Mm. — Kun engang fandt han en 
Regndraabe med en Diameter mindre end 0.09 
Mm. A.S8. 
95 
En Stemmegaffels Indflydelse paa Have- 
Edderkopper. —M. Boys beretter i ,Nature* 
nogle morsomme Forsøg herover. Naar han 
satte en Stemmegaffel i Svingninger og bragte 
den i Berøring enten med selve Spindelvæven 
eller med det Underlag, hvortil den var fæstet, 
saa drejede øjeblikkelig Edderkoppen, hvis 
den var i Midten af Væven, sig mod. Stem- 
megaffelen, idet den med de forreste Fødder 
følte efter, henad hvilken Traad Svingningerne 
foregik. Naar den var kommen paa det Rene 
hermed, saa styrtede den langs denne Traad til 
Gaffelen, der syntes at virke ligesaa fortryllende 
paa den som nogen Flue; thi Edderkoppen greb 
fat paa den, favnede omkring den og løb langs 
med dens Ben, saa ofte den blev bragt til at 
lyde, idet Dyret ikke af Erfaring syntes at 
kunne lære, at noget andet kunde surre *end 
dens naturlige Føde. Hvis Edderkoppen ikke 
var i Vævens Midte, naar Stemmegaffelen be- 
rørte Væven, saa maatte den først hen til Midten 
for at undersøge, henad hvilken Traad Sving- 
ningerne foregik, hvis ikke Gaffelen netop be- 
rørte den Traad, hvorpaa Edderkoppen sad. 
Naar en Edderkop er lokket hen til Kan- 
ten af Væven, og derpaa Gaffelen tages bort, 
og saa igjen bringes nær, saa mærker Edder- 
koppen dens Nærhed og Retningen, hvor den 
er, og strækker sine Ben saalangt som muligt 
ud efter den; men hvis en Stemmegaffel er 
bragt nær til en Edderkop, der ikke har været 
forstyrret men sidder og venter som sædvanlig i 
Midten af Væven, saa lader den sig øjeblikke- 
lig falde ned istedenfor at række ud efter Gaf- 
felen. — Naar man derpaa berører Væven, saa 
klatrer den øjeblikkelig igjen op i Midten. 
Ved Hjælp af en Stemmegaffel kan man 
faa en Edderkop til at æde, hvad den ellers 
vilde finde modbydeligt. 
Mr. Boys tog en Flue, der var druknet i 
Paraffin, satte den md i Spindelvæven og til- 
trak den Edderkoppens Opmærksomhed ved at 
berøre den med Stemmegaffelen. — FEfterat Ed- 
derkoppen var kommen til det Resultat, at det 
ikke var passende Føde og forlod den, saa be- 
rørte han Fluen igjen med Stemmegaffelen; da kom 
Ederkoppen igjen, og paa denne Maade blev 
den bragt til at spise en god Portion af Fluen. 
Husedderkopperne syntes ikke at sætte Pris paa 
Stemmegaffelens Tone, men trak sig tilbage til 
sine Skjulesteder, som om de var skræmte. 
Man paastaar, at Eoderkopper skal synes godt om 
Musik; skulde det ikke hænge sammen paa en eller 
andensMaade med ovenstaaende lagttagelser? 
Litteratur. 
O. E. Schiøtz, Professor ved Universitetet 
i Kristiania. Lærebog i Fysik. Med 9222 i 
