bløde, løse Materiale, vi kalde Torv, kan for- 
vandles til en haard stenagtig Masse, som den 
hvoraf Stenkullene bestaa? — Denne Omdannelse 
af Torv til Stenkul faar man nærmest tænke sig 
er skeet ved et Tryk af de senere afleirede Jord- 
lag; 
høist sandsynligt, at Heden fra Jordens Indre 
men tillige er det dog i mange Tilfælde 
har været en medvirkende Faktor. 
Hvorledes et stærkt Tryk er istand til at 
fortætte Torv, har man et smukt Exempel paa 
i den saakaldte Martorv, som findes enkelte Ste- 
f. Ex. ved Skagen. 
er nemlig almindelig Torv, der er bleven sam- 
der i Danmark, Martorv 
menpresset af mægtige Flyvesandslag til en haard 
og fast, næsten kulagtig Masse, hvis Varmeevne 
er mindst den dobbelte af den bedste Torvs. 
De Jordlag, 
saakaldte Kulformation, 
som tilsammen udgjøre den 
hvorunder vi navnlig 
indbefatte ikke alene selve Stenkullagene, men 
samtlige forskjellige Bergarter, der ledsage disse, 
have været udsatte for mange voldsomme For- 
styrrelser ved Hævninger og Sænkninger, hvor- 
ved Lagene dels kunne være blevne bøiede og 
knækkede, dels helt forskudte af sin oprindelige 
Stilling, som i Fig. 4, hvor det sorte er Kulla- 
get, — et Forhold, der selvfølgelig kan lægge 
Kulbrydningen mange Hindringer iveien. 
Europas Kulleier findes navnlig i Storbri- 
tannien, Belgien, Nordfrankrig, Vesttydskland 
(Rhinpreussen og Vestphalen), samt i Spanien. 
De engelske Kulgrubers Antal angives til 3000, 
og man er i dem trængt over 2000' under Jor- 
dens og 1800' under Havets Overflade. Uden- 
for Europa optræder Kulformationen især i Nord- 
amerika, hvis Kulfelter i Udstrækning ere langt 
større end samtlige europæiske tilsammen tagne. 
Stenkullenes store Betydning for Industrien 
og Samfærdselen er saa almindelig bekjendt og 
anerkjendt, at jeg her neppe behøver at opholde 
mig videre ved samme. 
Med Hensyn til de skandinaviske Lande er 
Forekomsten af Kul yderst sparsom, for ikke at 
sige af helt forsvindende Betydning. Fgentlige 
Stenkul (fra Kulformationen) findes aldeles ikke, 
men derimod paa sine Steder lidt Jurakul og 
Brunkul 9: Kuldannelser, der ere betydeligt 
yngre end de egentlige Stenkul, men dog ældre 
end Torven. Her i Landet har man saaledes 
paa Andøen (i Lofoten) fundet Kul, der, lige- 
som Kullene ved Høganæs o. fl. andre Steder 
1 Skaane, antages at være Jurakul, 9: Kul fra 
den saakaldte Juraperiode. Lignende Kul op- 
træde paa Bornholm, der i geologisk Henseende 
nærmest er at betragte som et Stykke af Skaane. 
I Jylland findes flere Steder Brunkul, der ere 
Li- 
geledes forekommer der Kul paa Færøerne, Is- 
af en endnu yngre Qprindelse end Jurakul. 
land og Grønland. 
Kaste vi sluttelig et Blik paa den kemiske 
Sammensætning af Ved, Torv og Stenkul, ville 
vi finde, at de alle i Hovedsagen bestaa af Kul- 
stof, Vandstof og Surstof. 
pelbeds Skyld kun Hensyn til selve den organi- 
Tage vi for Sim- 
ske Substants, og altsaa bortse fra den høist 
vexlende Aske- og Fugtigheds-Mængde, vil For- 
holdet mellem de 3 Hovedbestanddele af disse 
vigtige Brændselsarter gjennemsnitlig være saa- 
ledes: 
Ved. Torv. Stenkul. 
Kulstof DO pUt. 59 pCt. 84 pCt. 
Vandstof . 6 — D8— 5 — 
Surstof 44 — 35,2 — 11 — 
100 pt. 100 pCt. 100 pCt. 
Kulstofmængden er altsaa stigende, men Sur- 
stofmængden aftagende fra Ved gjennem Torv 
til Stenkul. 
er i Besiddelse af, voxer med Kulstofmængden 
Da den Varmeevne, et Brændsel 
og aftager med Surstofmængden, følger heraf, at 
Varmeevnen er størst hos Stenkullene og mindst 
ved Veden. 
Rent Kulstof findes 
Diamant, tildels som Blyant eller Grafit. 
Baade Diamant og Grafit kunne forekomme kry- 
i Naturen kun som 
stalliseret, men forøvrigt ere de hinanden saa 
ulige i Egenskaber, som vel muligt. Diamant 
er saaledes som Regel klar og gjennemsigtig, 
medens Blyant er sort og uigjennemsigtig; Dia- 
manten er overordentlig haard, Blyanten meget 
blød o. s. fr. Heraf lære vi da, at et og sam- 
me Grundstof kan optræde med helt forskjellige 
Egenskaber, dette gjælder dog ikke alene for 
