Vi nævnte nylig Reflektionen fra Havfladen:; 
man vilde imidlertid danne sig en temmelig falsk 
Forestilling, om man tænkte sig denne som et 
almindeligt Speil. Det er rettere at sige, at 
den, skjønt dannet af en gjennemsigtig Vædske, 
arter sig som et ugjennemsigtigt fast Legeme. En 
Gjenstand reflekteres nemlig ligesaalidt regel- 
mæssig fra Havets Overflade, som fra et ugjen- 
nemsigtigt fast Legemes. Enhver har kunnet iagt- 
tage, at Maane- eller Solskiven istedenfor ved 
Afspeilingen at give et regelmæssigt Billede, 
tvertimod frembringer Billedet af en lang lysende 
Stribe, der strækker sig fra Tagttageren til deres 
Bredden af denne Stribe 
er uregelmæssig og meget større end Maanens 
Projektion i Horizonten. 
eller Solens tilsyneladende Diameter, og Lysets 
Styrke er ikke lige stor i hele dens Længde; 
der er en Strækning, hvor Skinnet er stærkest, 
denne synes at befinde sig i samme Retning, 
hvori det regelmæssige Speilbillede vilde vise 
sig, om Havfladen var et fuldstændigt Speil. Et 
ugjennemsigtigt Legemes Overflade viser lignende 
Foreteelser, naar det udsættes for Skinnet fra 
en eller anden Lyskilde. Om denne Overflade 
var absolut blank, vilde den ved Reflektion give 
et Billede af Lyskilden, og man vilde intet an- 
det se end dette Billede. 
vil den reflektere Lyset i alle Retninger og blive 
fuldstændig synlig. Istedenfor et klart Billede 
af Lyskilden, modtager Øiet i dette Tilfælde en 
utallig Mængde Dele af uformelige Billeder, idet 
Gjør man den mat, 
disse Billeder forøvrigt er forskjellige i Skarp- 
hed og Farve efter Legemernes Form og Farve. 
Naar Fladen kun i ringe Grad er berøvet sin 
Glands, er endvidere Skarpheden af det tilba- 
gekastede Lys størst der, hvor Vinklerne mel- 
lem de indfaldende og de tilbagekastede .lys- 
straaler er lige store. 
Paa et fast Legemes Qverflade, er det Ure- 
gelmæssigheden i Fordelingen af Molekylerne, 
som ved at danne en Række mod hinanden hel- 
dende smaa Speile, foraarsager de nævnte Ure- 
gelmæssigheder i Reflektionen. De smaa bølge- 
formige Bevægelser, som foruroliger Havfladen, 
frembringer den samme Virkning og fremstiller 
Forrykkelsen i det faste Legemes Molekyler i 
Her er det det 
flydende Legemes Bølgebevægelser, som ved at 
møde de indfaldende Straaler med Flader, der 
vender 1 de forskjelligste Retninger, er Aarsa- 
en uhyre forstørret Maalestok. 
126 
gen til den uregelmæssige Reflektion hvorom her 
tales. Istedenfor de faste Legemers rolige Til- 
stand er saaledes Vandet af en mere bevægelig 
Beskaffenhed, men Trægheden gjør dog, at den 
flydende Flade paa en Maade antager en vedva- 
rende permanent Tilstand, der, forsaavidt Lyset 
angaar, har samme Virkning som de faste Lege- 
mers uforanderlige Form. 
Denne vedvarende Tilstand er ligeledes fuldt 
godtgjort ved de Furer, som Strømsætningerne 
eller Fartøierne saa at sige pløier i Vandskor- 
pen. Disse Furer, som synes mørke eller lyse 
alt efter deres Stilling og Forhold til Lyskil- 
derne, tager saa lang Tid for at udjævnes, at 
man kan sammenligne dem med Streger, tegnede 
i en sandet Flade. Jeg har iagttaget saadanne 
endog ganske tydelige mere end en halv Time 
efter deres Dannelse. 
Til Slutning endnu en Bemærkning: Det 
er paa Grund af Havfladens bølgende Tilstand, 
at man med Bestemthed kan opdage de Skyg- 
Paa et fuldkom- 
ment Speil, vilde det være umuligt udenfor den 
ger, som falder paa den*). 
regelmæssige Reflektions Retning at se en der- 
paa faldende Skygge ligesaalidt som hvilkensom- 
helst Lysstraale. Det ideale Speil vilde derfor 
ikke kunne opdages ved nogen anden Egenskab 
end dets Uigjennemtrængelighed **), og man kan 
*) Under Orientens Himmel, hvor Skyggerne fal- 
der meget skarpe, kunde man benytte sig af 
denne Havets Egenskab til at bestemme Skyer- 
nes Høide. Det vilde være tilstrækkeligt med 
en Theodolith (en ved Landmaaling anvendt Høi- 
demaaler) at bestemme Skyens og dens Skygges 
Azimut og Høide. Der vilde saaledes ikke be- 
høves mere end to Maalinger, udførte paa et og 
samme Sted af en eneste lagttager. 
I Villa Pallavicinis Haver ved Genua er der ud- 
stillet et Speil, saaledes at man deri ser et en- 
kelt Træ afspeile sig mod Himmelen. Denne 
Afspeilings Renhed er saa stor, at man 1 første 
Øieblik tager for et virkeligt Træ og en virke- 
lig Himmel, hvad der kun er et Billede. Med 
en Smule god Villie kunde man tro, at dette 
Speil var usynligt, og at man maatte træde hen 
og berøre det for at forvisse sig om Skuffelsen. 
(Den samme Foreteelse kan man se i vore nor- 
ske lunt liggende og derfor end ikke af det sva- 
geste Vindpust foruroligede Skovtjern, hvor Af- 
speilingen er saa tydelig, at man synes gjennem 
et stort sort Hul i Jorden at se et underjordisk 
Landskab, der i de mindste Detailler ligner Tjer- 
nets Omgivelser, med den Undtagelse, at det na- 
turligvis staar paa Hovedet. O. Anm.) 
