dan indtræffer hvert 20de Aar; da Planeterne 
i længere Tid før og efter Konjunktionen holder 
sig i hinandens Nærhed, og da Venus følger So- 
len i dens tilsyneladende aarlige Løb rundt Him- 
melen, snart lidt paa den ene, snart lidt paa 
den anden Side, saa vil det ogsaa i Regelen ind- 
træffe, at Venus kommer forbi Jupiter og Sa- 
turn saavidt kort Tid før eller efter Konjunk- 
tionen, at de endnu staar tæt ved hinanden. 
Dette er midlertid ikke nok til at give nogen 
smuk og let synlig Planetgruppe; hertil kræves 
tillige, at det hele indtræffer paa en Tid af Aa- 
ret, da Planeterne viser sig paa mørk Himmel; 
for det store Publikum kræves ogsaa, at de maa 
vise sig paa en bekvem Dagstid, altsaa om Aftenen 
eller tidlig paa Natten — og da hele Fænome- 
net egentlig ikke har anden Betydning end den, 
der ligger i det skjønne Udseende, saa er dette 
et fuldt berettiget Hensyn. Nu tør det være 
en bekjendt Sag for mange Læsere, at den sam- 
me Grund, som gjør at Maanen 1 første Kvar- 
ter hos os kommer høit paa Himmelen om Vaa- 
ren, men meget lavt om Høsten (eller Fuldmaa- 
nen høit om Vinteren, lavt om Sommeren) ogsaa 
bevirker, at en Planet, der viser sig som Aften- 
stjerne paa Vesthimmelen, kommer høit paa Him- 
melen og gaar ned i Nordvest eller Vest, ifald 
den sees om Vaaren eller den sidste Del af Vin- 
teren; indtræffer det derimod om Høsten, saa 
holder den sig ganske lavt over Horizonten og 
gaar ned i Sydvest ikke længe efter Solnedgang. 
Stilles derfor Spørgsmaalet saaledes: Hvor- 
længe er det siden de tre Planeter Venus, Ju- 
piter og Saturn dannede en iøinefaldende Gruppe 
paa Aftenhimmelen? — saa kan en løselig Bereg- 
ning deraf udføres paa følgende Maade. 
Forholdet mellem Venus's og Jordens Om- 
løbstider er saadant, at Venus efter 8 Aars For- 
løb viser sig for os meget nær i samme For- 
hold til Solen; naar altsaa Planeten 1 Aar stod 
som Aftenstjerne med størst Elongation fra So- 
len i Februar, saa kan man være sikker paa, 
at det samme vil blive Tilfældet om 8 Aar, 16 
Aar, o. 
tilbage i Tiden; gaar man meget langt, maa man 
sv. Paa samme Maade kan man gaa 
dog tage* Hensyn til, at det for hver Gang bli- 
ver et Par Dage senere paa Aaret, eller omtrent 
en Maaned senere for hvert 100 Aar. 
Tiden mellem hver Gang Jupiter kommer 
i Konjunktion med Saturn er, som nævnt, om- 
trent 20 Aar. De Punkter paa Himmelen, hvor 
dette finder Sted, er imidlertid ikke de samme; 
hver Konjunktion finder Sted omtrent 120" til- 
høire for den foregaaende (regnet langs Dyre- 
kredsen), saaledes at Planeterne først efter 3 
Konjunktioner eller 60 Aar befinder sig sammen 
paa (eller nærved) det samme Punkt af Himme- 
len, som man gik ud fra, hvilket er en Betin- 
gelse for, at Venus kan komme i Nærheden af 
Da 
nu Venus's Periode var 8 Aar, og 8 ikke gaar 
dem, naar den er Aftenstjerne om Vaaren. 
op i 60, saa maa man tage det dobbelte Tids- 
rum eller 120 Aar, for at dette skal finde Sted. 
Dette leder altsaa til Aaret 1761. I 
Virkeligheden kunde man ogsaa dengang se no- 
Ved Aarets Begyndelse stod Ju- 
piter og Saturn i en Afstand af ca. 209 fra 
os 
get lignende. 
hinanden paa Aftenhimmelen; Venus kom frem 
og passerede 1 Løbet af Januar forbi dem, og 
hvad der dengang gjorde Gruppen endnu mere 
glimrende var, at Mars ogsaa var synlig og gik 
Imid- 
lertid stod denne Gruppe i andre Henseender 
samme Vei som Venus, men langsommere. 
tilbage for den, som var synlig i Vaares, nem- 
lig dels fordi det var tidligere paa Vinteren, 
saa at det hele stod lavere paa Himmelen (Ju- 
piter forsvandt allerede i Februar i Solstraalerne, 
medens Venus ikke opnaaede sin største Flonga- 
tion fra Solen før i Slutningen af Marts), dels 
og især fordi Afstanden mellem Jupiter og Sa- 
turn større; Konjunktionen mellem disse 
fandt nemlig ikke Sted før i Begyndelsen af 
1762. 
nølagtig 20 Aar, men gjennemsnitlig lidt min- 
var 
Tiden mellem to Konjunktioner er ikke 
dre, saaledes at sex Konjunktioner indtræffer ef- 
ter lidt over 119 Aars Forløb. 
Vil man derfor søge en Stilling af de tre 
Planeter, som ogsaa i denne Henseende kan sam- 
menlignes med den iaar, saa maa man gaa endnu 
længer tilbage i Tiden; men da kan man ikke bruge 
den nævnte omtrentlige Periode paa 120 Aar. 
Først for 55D Aar siden, nemlig om Vaaren 
1326, passerede Venus forbi Jupiter og Saturn 
lidt før den Tid, da den havde sin største øst- 
lige Blongation fra Solen, hvilket sidste indtraf 
omtrent midt i Mai. Jupiter og Saturn stod da 
omtrent ti Grader fra hinanden; Konjunktio- 
nen havde fundet Sted Aaret iforveien. Venus's 
Stilling i Forhold til Solen og Stjernehimmelen 
var dengang omtrent den samme som i 1876, 
