Digt 
1 hvilket der ikke engang er 
gjengiver i denne Anledning OClaudians 
om Magneten, 
hentydet til den magnetiske Polaritet, og gjør 
derpaa følgende Bemærkning: ,Hwis Claudian 
havde havt den mindste Ide om Magnetens Po- 
laritet, vilde han visselig ikke have undladt at 
drage sin Nytte deraf, naar han alluderer til 
den uforstyrrelige ømme Tilbøjelighed, som han 
siger existerer mellem denne Sten og Jernet. 
Men 
græsk eller 
ham eller hos anden 
Forfatter 
eneste Ord, som kan lade os ane Kundskaben 
hverken hos nogen 
romersk finder man et 
om Magnetnaalens Retning.* 
Hvis det endog ved de latinske Forfatteres 
Taushed, befattet 
Magneten, er klart godtgjort, at de ingenlunde 
som særlig har sig med 
kjendte dens Polaritet og dens Evne til at an- 
give en vis Retning paa Jordens Overflade, er 
det 
har kjendt disse Ting og meddelt dem til Eu- 
Man at 
Aristoteles 1 enkelte af de ældste Steder, hvor 
næsten ligesaa godt bevist, at Araberne 
ropæerne. kan vistnok ikke nægte, 
dette Thema behandles, og som er samlede af 
Albertus Magnus og Vincent de Beauvais (i Mid- 
ten af det trettende Aarhundrede) er nævnt 
som den, der har omtalt Magneten og dens Po- 
ler i en Afhandling om Stene. Men denne 
Afhandling har de Sacy fundet at være et ara- 
bisk Arbejde, der fejlagtig er tillagt Aristote- 
les; hvad der bedst godtgjør dette, er de ara- 
biske Benævnelser Zoron og Aphron, hvor- 
med Syd og Nord betegnes i samme. Det Vid- 
nesbyrd, der hentes fra disse Forfattere, vilde 
saaledes godtgjøre det modsatte af, hvad de 
mener at bevise. 
Andre mere direkte og mere værdifulde 
Vidnesbyrd er bragte tilveje af Jacques de 
Vitry, 1215 og 1220 skrev en 
Orientens Historie, efter to Rejser 1 Palæstina, 
som mellem 
hvoraf den ene gaar tilbage til Aaret 1204. 
Han angiver paa dette Tidspunkt Kompasset 
som allerede forlængst i Brug hos de Søfarende 
paa det syriske Hav, og hvad der er af Vig- 
tighed for dette Instruments Historie, han siger 
udtrykkelig, at Magneten kommer fra Indien. 
Med Hensyn til 
finder man i et Arbejde af Bailak, der bærer 
Aarstallet 1282, en Beskrivelse af den Maade, 
de 
Kompasset, og hvis Anvendelse Forfatteren per- 
de arabiske Forfattere, 
hvorpaa syriske Sømænd betjente sig af 
hvory yriske Sø l betjente sig af 
sonlig havde iagttaget; det var et Vandkompas, 
men efter den af Klaproth givne Qversættelse 
ser det ud, som om de ikke anvendte en virke- 
lig Magnetnaal men alene den Evne, som Mag- 
netstenen har til for en kort Stund at magne- 
tisere en Jernnaal, der undergives dens Indvirk- 
ning. — Til en i et Vandfad svømmende Naal 
nærmede man en Magnetsten, som man strax 
derpaa igjen fjernede, og den Magnetisme, som 
i det første Øjeblik var overført paa Naalen, 
bragte den til at indtage Stillingen Nord— Syd. 
Bailak bekræfter, hvad der er anført af Jac- 
Han fortæller, at 
de paa det indiske Qcean farende Sømænd be- 
der 
magnetiseret Jernfisk, som slippes op i et Fad 
ques de Vitry, om Indien. 
nytter et Vandkompas, bestaar i en hul 
med Vand i det Øjeblik, man ønsker at vide sin 
Stilling. 
Vandkompas af en arabisk Forfatter. 
Her beskrives saaledes det kinesiske 
Den ældste europæiske Forfatter, som næv- 
ner Kompasset, er Guyot de Provins i Slutnin- 
I et satirisk 
Digt omtaler han, hvordan de sejlende Sømænd 
gen af det tolvte Aarhundrede. 
bærer sig ad for med Tryghed at kunne færdes 
paa Søen, med næsten de samme Udtryk, der 
senere benyttes af Brunetto Latini, der fortæl- 
ler om sit Besøg hos Munken Bacon i Oxford 
saaledes: 
s Han viste mig, siger han, Magneten, en 
styg sort Sten, hvortil Jernet gjerne fæster sig; 
man lægger den i Vand; den holder sig oven- 
paa, og Spidsen vender sig mod Poiarstjernen.* 
Man ser af dette Sted, at man i det trettende 
Aarhundrede selv i Europa endnu betjente sig 
af Vandkompasset, hvis første Opfindelse gaar 
tilbage til Kineserne. 
Det almindelige Resultat, der udvindes af 
nu har samlet, er, at af 
de første, 
har kjendt Magnetens Polaritet og har benyt- 
de OCitater, som vi 
alle  Folkeslag er Kineserne som 
ter sig af den som et Direktionsmiddel først 
paa sine Rejser tillands, dernæst paa sine Tog- 
ter tilsøs. HE 
I de ældste arabiske Skrifter, hvori Kom- 
passet omtales, eller i Beretningerne af de euro- 
pæiske Rejsende, som har været 1 Berørelse 
med Araberne, tales der udtrykkelig om Instru- 
Desuden date- 
rer de Beskrivelser, som gives af europæiske 
Forfattere, sig først fra den Tid, da Korstogene 
2 
mentets orientalske Oprindelse. 
