meligheden ved Experimentatorens absolute Her- 
redømme over sit Forsøgsobjekt. Naar ,Magne- 
tisøren* byder den ,Magnetiserede* at gjøre et 
eller andet, har denne ingen Anelse om Befa- 
lingen, men naar den første samtidig selv gjør 
det befalede paa en saadan Maade, at det frem- 
bringer et Syns- eller Hørelsesindtryk, udfører 
den *,Magnetiserede* den samme Handling uden 
Naar Hansen stak f. Ex. 
en Løg mellem Forsøgspersonens Tænder og 
selv at vide deraf. 
spurgte, om han ikke havde Lyst til at spise 
en Pære, saa ledsagede han dette Spørgsmaal 
med synlige eller hørbare Tyggebevægelser. Den 
hypnotiserede tygger da rent mekanisk uden 
Anelse hverken om løg, Pære eller Tygning. 
Naar han saa vaagner og mærker den intense 
Løgsmag, er det kostelige Ansigt, han sætter 
op, Bevis nok for, at han ikke har havt den 
fjerneste Bevidsthed om, hvad han har gjort. 
Et andet Symptom af den hypnotiske Til- 
stand er en Ufølsomhed for Smerte, der i 
enhver Henseende ligner den, som findes under 
Kloroformnarkosen, og ligesom denne kan vari- 
ere med Hensyn til Grad, idet Patienten enten 
aldeles intet føler eller blot føler Berøringen af 
Instrumentet, men ikke den ved Snittet forvoldte 
Smerte. Dette kan maaske faa nogen Betydning 
for den praktiske Medicin; ja det synes allerede 
at være bleven anvendt. En engelsk Læge i 
Indien, Dr. Esdaile, udførte nemlig omkring 
1850 en Række større og mindre kirurgiske 
Qperationer uden Smerte for Patienten, idet 
det faste Blik fra 
Øine hensattes 
udsættes for 
blanke 
Tilstand, som synes at være identisk med den 
(Fortsættes.) 
denne ved at 
en Negers store, 1 en 
hypnotiske. 
Mindre Meddelelser. 
lagttagelser over Lydfornemmelse. Af en 
Artikel af Hr. Urbantsehitseh i Pfliigers Ar- 
chiv för Physiologie ,Zur Lehre von der Schall- 
empfindung*, i hvilken han har meddelt en læn- 
gere Række af lagttagelser paa øresyge Perso- 
ner, udtager vi følgende Eksperimenter. Naar 
man 1 hvert Øre sætter et Rør, hvis Længde, 
naar det er nødvendigt, reguleres saaledes; at 
man hører Tonen af en og samme Stemmegaffel 
lige stærkt i begge Ører, saa kan man gjøre 
følgende Forsøg. Man bringer en kraftig to- 
nende, stor Stemmegaffel foran det Rør, som 
143 
sidder i det ene Øre, medens det andet Øre faar 
være i Hvile; dæmper man nu Stemmegaffelens 
Tone ved at berøre dens svingende Ben, saa 
hører Øret ikke mere noget, Tonen udslukkes 
fuldstændig. Men bringer man derpaa den dæm- 
pede Stemmegaffel foran Røret i det Øre, som 
har været 1 Hvile, saa høres den svækkede Tone 
meget tydelig. Ved Indvirkningen af en stærk 
Tone bliver altsaa Øret gjort uimodtageligt for 
en svagere Tone af samme Høide, som derimod 
kan høres meget godt af det andet Øre. Hvis 
den svagere Tone havde en anden Høide end 
den stærke, der indvirkede paa det ene Øre, saa 
kunde den høres lige stærkt af begge Ører. For 
at opnaa dette var det nok, naar den stærke 
Tone virkede 10—15 Sekunder.  Uimodtagelig- 
heden for svagere Toner af samme Høide var 
forøvrigt blot forbigaaende. idet den for det me- 
ste forsvandt efter 2—5 Sekunders Forløb. Hr. 
Urbantschitseh tror, at man maa anse dette Fæ- 
nomen som en Udmattelse af Øret. 
Et andet Fænomen, som vistnok blot ind- 
træffer under bestemte gunstige Omstændigheder, 
men dog kan iagttages temmelig ofte, bestaar 
deri, at en Tone, som man har ladet mdvirke 
nogen Tid paa et Øre fornemmes endnu no- 
gen Tid efter at Tonekilden er fjernet. 
Denne Efterfornemmelse slutter sig enten umid- 
delbart til den foregaaende objektive Tone eller 
kommer først efter en liden Stunds Forløb; disse 
sidste Forsøg lykkes bedst med kvindelige og 
ungdommelige Individer og frembyder en stor 
Mangfoldighed af Former. Det varer i Almin- 
delighed et Minut, undertiden ? Minutter og 
mere, mellem Ophøret af den objektive Tone og 
den sidste Klang af Ffterfornemmelsen. 
varigheden af de enkelte Efterfornemmelser er 
almindeligvis 5 til 10 Sekunder, og den første 
indtræder som oftest i Løbet af de 15 første 
Sekunder efter Tonekildens Fjernelse, hvorpaa 
igjen efter 10—20 Sekunders Forløb en anden 
Ffterfornemmelse pleier at indtræde; Pauserne kan 
variere fra 1—3 Sek. til endog 'J»>—1 Minut. 
Ligesaa ubestemt er Antallet af Efterfornemmel- 
serne, der gjennemsnitlig udgjør 2 til 3, men 
ogsaa naar saa høit som til 6 eller 8, medens 
paa den anden Side flere Personer blot iagttog 
en Efterfornemmelse. Som oftest bevirker høi- 
ere Toner et større Antal Ffterfornemmelser end 
dybere Toner. 
Lang- 
Flod og Ebbe i den faste Jordskorpe. 
Naar man husker paa, hvorledes Flod og Ebbe 
opstaar ved Maanens (og Solens) Indvirkning 
paa Havet, kan det synes paafaldende, at det 
umåadelige ,lldhav*, Jordens glødende Indre, 
ikke reises til vældige Flodbølger; efter den al- 
mindelige Mening er jo den faste Jord kun en 
ubetydelig Skorpe, altfor svag til at kunne yde 
