Virksomhed. — Norge er vel en af de Lande, 
der fortrinsvis har været udsat for Istidens fu- 
rende og afgnavende Virkning, og Spitsbergen 
og Grønland befinder sig endnu i hin geologi- 
ske Periode, der for Europas øvrige Lande er 
et tilbagelagt Standpunkt. 
Medens vi altsaa 1 disse Lande kan iagt- 
tage Isens Virkninger 1 den nuværende og i 
den forbigangne Tid, har vi paa Øerne Island 
og Jan Mayen de vulkanske Kræfter represen- 
terede 1 et lignende historisk Forhold. Jan 
Mayen er et nedlagt Værksted, hvor der ikke 
paa mange Hundrede Aar har fundet noget 
større Udbrud Sted, men Islands Vulkaner fort- 
sætter fremdeles sin Virksomhed. 
Forhaand kan 
høi Grad de 
ovennævnte Naturkræfter kan bidrage til Ha- 
Skjønt vi nu vanskelig paa 
gjøre os nogen Ide om, 1 hvor 
vets Afleiringer, ved vi dog — efter hvad 
der forud er sagt — at de begge spiller en 
virkende Rolle. 
Ved 
paa alle de Steder, hvor Dybdemaalinger fo- 
den norske Expedition blev der 
Prøver fra Bunden. 
hertil 
Konstruktion 
hentet 
der 
samme 
retoges, tillige 
De 
omtrent 
Apparater, var 
af Chal- 
lengerexpeditionens og kunde optage 200—700 
Materiale. 
blev der ikke foretaget nogen grundigere Un- 
benyttedes, 
som 
Ombord 
gr. af Havbundens løse 
dersøgelse af Bundprøverne. Man indskrænkede 
sig til korte Notitser i Loddejournalen om de- 
res Udseende og Art, hvorpaa de opbevaredes 
paa Glaskrukker til videre Bearbeidelse efter 
Hjemkomsten. —Bundprøvernes Antal beløb sig 
til omtrent 350. 
De Slamarter, der bedækker Bunden i 
Nordhavet, kan i det store taget inddeles i 4 
forskjellige Grupper, hvis ydre Kjendetegn væsent- 
lig karakteriseres af Farven, der ogsaa staar i For- 
I de 
grundere Dele af Havbunden langs Norges og 
bindelse med Lerets kemiske FEgenskaber. 
Spitsbergens Kyster finder vi Bunden bedækket 
af et mere eller mindre plastisk Ler, der næ- 
sten altid er af en graa Farve. —Blandingsde- 
lenes Finhed og Iblandingen af grovere Materi- 
ale — i Form af Sand, Dyreskaller og lig- 
nende — er meget forskjellige i de talrige Bund- 
prøver, der er indsamlede fra disse Egne af 
Haybunden. — Dette Kystler gaar sjelden dy- 
bere ned end til 400—500 Favne.:- 
Ved dette Dyb stød er man i Almindelighed 
paa et brunt Ler, der bebuder Overgangen til 
det egentlige Qceansediment. I Begyndelsen af 
sin Qptræden er dette brune Ler (Overgangsler) 
ofte temmelig sandholdigt og grovkornigt og 
indeholder kun faa Foraminiferer; længere ud i 
Havet bliver det mere fint og ensartet, indtil * 
det gaar over i det saakaldte Biloculinler, 
som findes paa næsten alle Dybder, der er større 
end 1000 Favne. Dette Ler sig 
ved sin størrre eller mindre Rigdom paa smaa 
udmærker 
Foraminiferer, som 1 det følgende skal nærmere 
omtales. 
I den østlige Del af Nordhavet mellem 
Spitsbergen, Beeren Eiland, Norge og Novaja 
Semlja har vi fundet Bunden bedækket af et 
grøngraat, paa Dyrelevninger fattigt Ler. Zoo- 
logerne har kaldt dette Sediment Rhabdammina- 
Ler efter en Foraminifer, som ofte forekommer 
paa denne Del af Havbunden. 
Rundt Ø Jan 
Mayen bestaar Bundens Afleiringer af et graa- 
sort fint Sand eller Sandler, der indeholder tal- 
rige Brudstykker af den basaltiske Lavas Mine- 
omkring den vulkanske 
raler.  Expeditionens Dybdemaalinger langs Is- 
lands Østkyst viste, at Bunden her var af en 
noget uligeartet Beskaffenhed. Selv paa de 
større Dyb (indtil 844 Favne) stødte Loddet 
flere Gange mod Sten og kom op uden nogen 
Bundprøve. Ved de nordlige Stationer paa 
denne Rute syntes Sand og Sten at være 
fremherskende. 
(Fortsættes). 
Jordens Indre. 
Af F. van Rysselberghe. 
(Oversat efter Ciel et Terre af Udg.). 
Er Jordkuglen fast lige til Centrum, eller 
dannes den af et umaadeligt Ildhav, af en glø- 
dende Kjerne, hvis Temperatur er saa høj, at 
selv de tungest smeltelige Metaller og Bergar- 
ter befinder sig i smeltet eller dampformig Til- 
stand, og findes der om denne Ildkugle blot en 
ganske tynd fast Skal, en Skorpe, der kan lig- 
nes med Slaggen paa Marsovnens smeltende 
Jern? 
Dette Spørgsmaal er endnu ikke løst. Be- 
rømte Videnskabsmænd benægter Tilstedeværel- 
sen af denne Centralild. — Andre derimod, der 
er Tilhængere af Laplaces Hypothese om vort 
