Solsystems Dannelse, antager, at Jorden i Be- 
gyndelsen var en fuldstændig flydende Ildmasse, 
og de mener, at den blot har begyndt at blive 
fast, og at dens Indre endnu er flydende. Paa 
Grund af sin Plasticitet er den under sin Qm- 
drejning af Centrifugalkraften bleven fladtrykt 
ved Polerne. 
Hertil bemærkes, at Jorden har kunnet 
danne sig ligesaa godt ved Ophobning af faste 
Stoffer omkring et Tiltræknings-Centrum, ved 
et uafbrudt Fald af Meteorsten mod dette Cen- 
trum, hvorved der vilde ske en Varmeudvikling, 
tilstrækkelig til at blødgjøre Kjernen, som mod- 
tog Stødene. Tilstedeværelsen af faste smaa 
Legemer 1 Planetsystemet er fuldstændig be- 
vist ved Ildkugler, Stjerneskud og det jernholdige 
Støv, som undertiden afsætter sig paa Alpetop- 
pernes højtliggende Sne, og som sikkert nok 
ikke skriver sig fra Jorden. Hvad dens Flad- 
trykning angaar, saa kan man godt antage, at 
den ogsaa i dette Tilfælde vilde have antaget 
Formen of en Ellipsoide, thi absolut Fasthed 
findes ikke; ved tilstrækkelig stærke Krætter 
kan de fasteste Materialer bøjes, endog 1 bety- 
delig Grad. 
Tilhængerne af den indre Ild paakalder til 
Støtte for sin Hypothese det velkjendte Fak- 
tum, at i Minerne Temperaturen stiger, efter- 
som man kommer dybere. — Dybt under Jord- 
overfladen er det varmere end ovenpaa, og 
Aarstiderne har der ingen Indflydelse. Man 
behøver ikke at gaa meget dybt ned for at 
finde dette og for at træffe en konstant Tem- 
peratur, som hverken Sommerens Varme eller 
Vinterens Kulde forandrer.  Kjælderne 1 vore 
Boliger har til en vis Grad denne næsten kon- 
stante Temperatur, der er lig Aarets Middel- 
temperatur; og det er Modsætningen mellem 
denne Middeltemperatur og den ydre Lufts Tem- 
peratur, som gjør, at de synes at være kolde om 
Sommeren og varme om Vinteren. Med Hensyn 
til Fordelingen af Temperaturen i det Indre er 
man for Belgiens Klima kommen til følgende Re- 
sultat: allerede i en Dybde af 1” forsvinder For- 
skjellen paa Dagens og Nattens Temperatur, i 10 
Meters Dybde er der blot en Forskjel af 1" mellem 
Sommer og Vinter, og kommer vi saa dybt 
som til 20”, saa forandrer ikke Temperaturen 
sig hverken i Løbet af et Aar eller neppe nok i 
Løbet af et Aarhundrede. Temperaturen er 
her konstant, og paa det nærmeste lig Klima- 
tets Middeltemperatur. Senere tiltager Tempe- 
raturen temmelig stærkt med Dybden. I Bel- 
- giens Kulgruber, hvor man har naaet en Dybde 
af 400”, viser Thermometret en Temperatur af 
over 20", medens Belgiens Middeltemperatur 
er cirka 10%. Uagtet de Resultater man har 
erholdt 1 forskjellige Lande ikke stemmer saa 
særdeles godt overens, antages det dog i Al- 
153 
af de underjordiske Kræfter. 
alt, hvad enten dette 
mindelighed, at Tilvæxten i Temperatur er pro- 
portional med Dybden, og man regner 19 
Celsius for 35—40” Tilvæxt i Dybde, naar 
man gaar ud fra OQverfladens aarlige Muiddel- 
temperatur. 
Hvis nu denne Tilvæxt fortsættes i det 
uendelige i det Indre af vor Klode, saa vil vi 
3000” under Overfladen have det kogende 
Vands Temperatur og i 40000—50000” Dybde 
en Temperatur af 13009, tilstrækkelig til at 
smelte Granit, der udgjør Grundvolden for Jord- 
skorpen. Man vilde altsaa 1 denne Dybde finde 
den yderste Grændse for Jordens faste Del og 
Overfladen af det Ildhav, som danner Kjernen. 
Jordskjælvene vidner ligeledes om Styrken 
Den Grund vi 
gaar paa skjælver ofte under Fødderne paa os. 
Historien opbevarer Mindet om frygtelige Stød, 
som ofte i nogle Minutter — ja selv nogle Se- 
kunder — har ødelagt hele Byer i Bund og 
Grund. 
Man kan ikke tænke sig mnoget for- 
færdeligere end disse Jordens Krampetræknin- 
ger. Enhver anden Ulykke melder sig ved for- 
udgaaende Tegn, og som oftest kan man und- 
fly Faren. Den af Vulkanernesudspyede Lava- 
strøm skrider kun langsomt fremad; en Flods 
Bølger truer længe, før de gjennembryder Dæm- 
ningerne — ja selv Orkanen har sine varslende 
Forløbere; men dJordrystelserne kommer plud- 
selig, i nogle Øjeblikke er en hel By ødelagt, 
Tusinder af Mennesker knuste, begravede under 
Ruinerne. I San Salvador 1854 varede Jord- 
skjælvet blot i 10 Sekunder, og dette Tidsrum 
var nok til at ødelægge Byen. De suksessive 
Rystelser, som ødelagde Kalabrien i 1783, va- 
rede neppe 2 Minutter. Hvad de forfærdelige 
Jordstød angaar, som ødelagde Lissabon i 1755, 
saa fulgte de paa hinanden i Løbet af 5 Mi- 
nutter, men det var det første Stød paa D—6 
Sekunder, der foraarsagede den største Skade. 
Man søger forgjæves, halvt afsindig af Skræk, 
at undfly Faren: Bygninger styrter sammen, 
Jorden slaar dybe Revner for Ens Fødder, og” 
selv paa Havet er ingen sikker Tilflugt at 
finde; thi medens voldsomme Stød bevæger den 
faste Jord, lider de Byer, som ligger ved Ha- 
vets Bred, ofte mere af pludselig indtrængende 
Vandmasser end af Jordens Rystelser, idet Van- 
det taarner sig op i Bølger af uhyre Højde, 
som styrter over Strandbredden og ødelægger 
nu skriver sig fra, at 
Jordskjælvets Centrum ligger paa Bunden af 
Havet, eller Bølgerne er sat i Bevægelse af de 
nærliggende Kyster. I samme Time som Jord- 
skjælvet i Kalabrien 1783 anrettede saa store 
Ødelæggelser, styrtede en umaadelig Flodbølge 
ind i Messinas Havn, knuste alle Skibene der 
og ødelagde tildeis den Række Paladser, som 
” 
