laa langs Stranden. Mere end 1200 Personer 
omkom under Ruinerne. 
Fraseet disse frygtelige Rystelser, som ned- 
skrives i Menneskehedens Historie, kan man 
sige, at Jorden befinder sig i en stadig ry- 
stende Tilstand. Mange Jordskjælv passerer 
ubemærkede hen og smelter, især i Byerne, sam- 
men med den forvirrede Larm, der er overalt. 
Men paa ØObservatorierne, hvor man har opstil- 
let særegne Apparater for "at undersøge Jord- 
bundens Bevægelser, finder man, at Jorden me- 
get hyppig vibrerer. Der gaar neppe en Dag 
hen, uden at en mere eller mindre stærk Be- 
vægelse bringer Jordskorpen til at skjælve. 
Hvad kan nu Grunden være til dette? 
For Folkeslag paa et primitivt Standpunkt er 
Sagen meget simpel; nogle mener, at en stor Orm 
bugter sig i Huler dybt under Jorden; andre, 
at en bunden Dæmon slider 1 sine Lænker, 
eller at det er Guderne, som morer sig eller 
er fortørnede. 
For mange Lærde er dJordskjælvene og 
Vulkanernes Udbrud Beviserne for og en Følge 
af det glødende Indre. Efter deres Beregninger 
overstiger Tykkelsen af den faste dJordskorpe 
neppe 50 Kilometer, saaledes at den forholder 
sig til den flydende Ildkjerne som Æggeskallen 
til det hele Æg; de Kræfter, som uafladelig 
virker 1 Ildhavet, vil derfor med Lethed kunne 
sætte den i Bevægelse og sprænge den. 
Modstanderne af denne Hypothese har 
mange Indvendinger at fremføre. De paastaar 
for det første, at den gradvise Tilvæxt af Tem- 
peraturen i Skakterne ikke beviser noget med 
Hensyn til Jordskorpens Tyndhed. I en arte- 
sisk Brønd i St. Louis i Missouri, der er 1172”. 
dyb, aftager endog "Temperatur igjen, naar man 
kommer 923” dybt. Og selv om der kan tviv- 
les paa Nøjagtigheden af denne Observation, 
saa maa man dog indrømme, at man endnu ikke 
er kommen synderlig dybt ned; ved Speremberg 
i Preussen har man boret 1272” dybt, det dy- 
beste man hidtil har naaet, og dette er neppe 
en femtusinde Del af Jordens Radius; det sy- 
nes derfor at være temmelig dristigt at ville 
dømme om Jordens Indre blot af Forholdene i 
den yderste Overflade. 
Hvad Vulkanerne angaar, saa er der flere 
end en Maade at forklare dem paa. De, som 
ikke vil medgive, at den af Vulkanerne udslyn- 
gede Lava skriver sig fra et Ildhav, der fylder 
hele Jordens Indre, gjør opmærksom paa, at . 
Vulkanerne altid befinder sig ved Bredden af 
Havet. Omkring det stille Ocean findes der 
en Række ildsprudende Bjerge, som ligger i 
en Kreds paa circa 95000 Kilometer; denne ind- 
befatter Amerikas Vestkyst, Aleuterne, Kam- 
sehatka, Kurilerne, Japan, Philippinerne, Bor- 
neo, Java, Ny-Guinea, Salomons Øerne og Ny- 
154 
Zeland. — Naar man nu sammenholder Vulka- 
nernes geografiske Beliggenhed langs Havets 
Bred med den Omstændighed, at de Dampmas- 
ser, der udspyes af Kraterne, næsten udeluk- 
kende bestaar af Vanddamp, saa maa man 
spørge, om ikke maaske de vulkanske Fæno- 
mener skyldes en Indtrængen af Havets Vand 
og de kemiske Reaktioner, som kan være 
en Følge deraf. Kemiske Reaktioner ledsages 
som bekjendt næsten altid af en Varmeudvik- 
ling, og der er mange Substantser, som man 
blot behøver at fugte for at frembringe en 
stærk Hede, ulæsket Kalk f. Eks. Det er ved 
Hjælp af den Slags Reaktioner at en moderne 
Skole forklarer de vulkanske Fænomener. 
Hvad Jordskjælvene angaar, saa er Mod- 
standerne af Centralilden af den Mening, at de 
intet har at gjøre med Vulkanerne men skyldes 
underjordiske Sammenstyrtninger. Hele Jorden 
tænker de sig sammensat af et Virvar af Sten- 
blokke, den ene kastet ovenpaa den anden, som 
det bedst kan falde sig. I denne slet byggede 
Bygning vil der da fra Tid til anden fipde Sænk- 
ninger Sted, idet enkelte Partier vil give efter 
for de overliggende Masser og styrte sammen med 
voldsomme Stød og Brag, der forplanter sig 
gjennem dJordskorpen og giver Anledning til 
Jordskjælv. — Dette er i Korthed den Theori, 
der nylig er bleven forsvaret af Boussingault, 
Virlet d'Aoust, Otto Volger og flere andre. 
Vi har nu i store Træk fremsat to hin- 
anden stik modsatte Theorier om vor Planets 
indre Tilstand. Den ene ser i Jorden en glø- 
dende Klode, som endnu blot har faaet en for- 
holdsvis tynd fast Skal. Den anden antager, 
at Jorden er fast helt igjennem, men at Ind- 
trængen af Vand 1 visse Dybder kan give An- 
ledning til betydelig Ophednimg. Der er desu- 
den en tredie Hypothese, som vi kunde kalde 
den gyldne Middelvejs* Theori, og som vi nu 
skal betragte. 
Der er Stoffer, som, naar de gaar over fra fast 
til flyderde Tilstand, forøger sit Volum og følge- 
lig bliver lettere ved Størkningen. * Dette er 
Tilfældet med Vand, thi vi ved jo, at Isen fly- 
der, og den er følgelig lettere end det Vand, 
som frembragte den. Men der er mange flere 
Stoffer, som trækker sig sammen ved" Størknin- 
gen, som følgelig bliver tungere end den Væd- 
ske, som dannede dem. Efter Bischof's Un- 
dersøgelser angives det nu, at Stenarterne ud- 
vider sig ved Smeltning og trækker sig sam- 
men, naar de igjen størkner. —Smeltet Granit, 
Skifer eller Trachyt taber en femte Del af sit 
Volum, naar de gaar over i fast Form. Naar 
nu dette forholder sig saaledes, siger Sir Wil- 
liam Thomson, saa er det sandsynligt, at 
Jorden forlængst befinder sig 1 en størknet Til- 
stand. Thi lad os tænke os, at Jorden i Be- 
