Deklinationen kan være enten østlig eller vest- 
lig, eftersom Naalens Nordende peger østenfor 
eller vestenfor det sande Nord. Vertikalplanet, 
der tænkes lagt gjennem Deklinationsnaalens 
Længdeaxe, naar den er kommet iro, kaldes 
den magnetiske Meridian. Anbringer man en 
Magnetnaal, gjennem hvis Tyngdepunkt der gaar 
en Åxe, med Axen horizontal paa en saadan 
Maade, at Naalen ved at drejes omkring Axen 
bevæger sig i den magnetiske Meridian, vil den, 
naar den overlades til sig selv, indtage en hel- 
dende Stilling mod Horizonten, idet den med 
denne danner en Vinkel, som kaldes Inklinatio- 
nen. Ved Deklination og Inklination er den 
Retning i Rummet bestemt, efter hvilken den 
jordmagnetiske Kraft virker, hvorimod selve 
Kraftens Styrke, Intensitet, særskilt maa be- 
stemmes. Lad Papirets Plan forestille det 
magnetiske Meridi- 
anplan, saa vil alt- 
saa Magnetnaalen 
SN, der kan be- 
væge sig frit i dette 
Plan 
Axe 
omkring en 
gjennem (&, 
naar den overlades 
til sig selv, indtage 
den paa Figuren 
angivne Stilling, 
idet den danner 
Vinkelen ? (Inkli- 
nationen) med Ho- 
2. 
å 
Fig. 
rizonten. Jordmagnetismen holder altsaa Naalen 
fast i denne Stilling, idet den trækker paa den 
i Retningen SN med en Kraft, der kan tæn- 
kes repræsenteret ved Linjen J, hvis Længde 
Ifølge 
Loven for Kræfternes Parallelogram kan Inten- 
følgelig bliver et Maal for Intensiteten. 
siteten J tænkes erstattet af to Komponenter, 
X kaldes 
Horizontalintensiteten og Y Vertikalintensiteten, 
en horizontal X og en Vertikal Y. 
ligesom J, den samlede Intensitet, benævnes 
Totalintensiteten. Som af Figuren sees er Vin- 
kelen mellem X og J 2, hvorfor man, naar man 
kjender Inklinationen kun behøver at bestemme, 
X for at finde J, da 
X = I 808 6 
Udfører man nu en Bestemmelse af Dekli- 
nation, Inklination og Horizontalintensitet paa 
to forskjellige Steder af Jordoverfladen, kommer 
man til forskjelligt Resultat, da de tre jordmag- 
netiske Elementer varierer med den geografiske 
Man har 
magnetiske Karter, der viser, hvorledes hvert af 
de tre Elementer forandrer sig fra Sted til Sted. 
Paa Kartet for den magnetiske Deklination sees 
Beliggenhed. konstrueret saakaldte 
en Række Linjer, hvoraf hver enkelt gaar gjen- 
nem Steder, hvor Misvisningen er den samme. 
Saadanne Linjer kaldes Isogoner og har med 
Hensyn til sit Løb nogen Lighed med dJord- 
Paa Inklinationskartet findes Lin- 
jer trukket gjennem Punkter af Jordoverfladen, 
meridianerne. 
hvor Inklinationsvinkelen er den samme; slige 
Ved at betragte et 
Kart med Isoklinerne paa, vil man finde, at 
Linjer kaldes Isokliner. 
disse Linjer, skjønt noget uregelmæssig, dog 
hovedsagelig stryger i øst-vestlig Retning, saa 
| at de kan sammenlignes med Paralleleirklerne 
Isoklinen for 0! d. vw. 
den Linje, der gaar gjennem de Steder, hvor 
paa Jordoverfladen. S. 
Inklinationsvinkelen er 0, hvor Inklinations- 
naalen stiller sig horizontal, løber 1 Nærheden 
af Jordens Ækvator dels nordenfor dels sønden- 
for, idet den skjærer den i 2 Punkter. Denne 
Isoklinlinje kaldes Jordens magnetiske Ækvator. 
Naar man fjerner sig fra denne nordover eller 
sydover, bliver Inklinationen større og større, 
men med modsat Tegn paa de to Halvkugler, 
idet det paa den nordlige Halvkugle er Mag- 
netnaalens Nordende, der dupper ned, paa den 
sydlige Halvkugle Sydenden. Inklinationen op- 
naar sin største Værdi 909 i to Punkter, som 
kaldes de magnetiske Poler, hvoraf den ene, 
den magnetiske Nordpol, er beliggende i det 
nordamerikanske Arkipel (paa Kartet Fig. I be- 
Her stiller altsaa Inkli- 
nationsnaalen sig vertikal med Nordenden nederst. 
tegnet ved en Stjerne). 
Den magnetiske Sydpol ligger paa det antark- 
tiske Kontinent ved omtrent 709 sydlig Bredde 
ret i Syd for Australien. Intensitetskarterne 
viser Linjer, der gaar gjennem Steder, hvor To- 
talintensiteten er den samme, saakaldte isody- 
namiske Linjer. Disses Løb ligner Isoklinernes, 
men falder ikke sammen med dem. Intensite- 
ten er mindst i Nærheden af den magnetiske 
Ækvator sig 
Polerne, dog opnaar den ikke sit Maximum i 
og voxer, eftersom man nærmer 
selve de to magnetiske Poler, men i tre andre 
Punkter, hvoraf de to ligger paa den nordlige 
Halvkugle, et i det nordamerikanske Kontinent 
