Stene fandtes ofte i Bundprøverne fra det graa 
Ler, især paa de grundere Steder. En nærmere 
Beskrivelse af deres Art og Udbredelse vil man 
finde. i det Følgende. 
I kemisk Retning frembyder det graa Ler 
paa Grund af sin Uensartethed eller sit vexlende 
Blandingsforhold mindre Interesse end de finere 
Slamarter. Af Interesse er det at lægge Mærke 
til, i hvilken Oxydationsgrad Lerets Jernmæng- 
der befinder sig, da dette Forhold, som oven- 
for antydet, er væsentlig. bestemmende for Le- 
rets Farve. Forholdet mellem Jernoxydul og 
Jernoxyd i det graa Ler vil i Almindelighed 
stille sig som Å til 1.5. Heri adskiller det 
graa Ler sig fra det grønlige og det brune Ler. 
Grønligt Ler. 
(Rhabdammina-Ler). 
Nordhavets østlige Del, der ligger mellem 
Beeren Filand, Spitsbergen og Novaja 
En Hæv- 
ning paa lidt over 400 Meter vilde være til- 
strækkelig til at løfte dets Bund over Havets 
Overflade og forandre den til et stort Slette- 
land. De af 
jævne Havbund, der af Expeditionen blev un- 
Norge, 
Semlja er af en meget ringe Dybde. 
betydelige  Strækninger denne 
dersøgte, fandtes bedækkede af et Sediment — 
» Rhabdammina-Ler* —, som med Hensyn til Ud- 
seende og kemisk Beskaffenhed er af en eien- 
Mest karakteristisk finder 
det paa de østligste Stationer (omkring den 
dommelig Art. vi 
d38te Længdegrad), hvor det fremtræder som et 
ensartet, temmelig fint Ler af en eiendommelig 
mørkegrøn Farve. Efter Tørring opnaar det kun 
en ubetydelig Fasthed eller Sammenhængskraft 
og kan mellem Fingrene knuses til et Pulver, 
der er at føle paa som et meget fint Sand. 
Under Mikroskopet viser det sig for en væsent- 
lig Del at bestaa af smaa Kvartskorn, der 1 
Af 
Al- 
mindeligst finder man Rør af Amnnelider, Kisel- 
Almindelighed er temmelig skarpkantede. 
Dyrelevninger indeholder Slammet kun faa. 
naale af Svampe og Skaller af Slægten Astarte, 
foruden den omtalte tregrenede Foraminifer ,, Rhab- 
dammina*, der synes at være meget alminde- 
lig. 
tionens østligste Stationer, at Rhabdammina-Leret 
Det fremgaar af Bundprøverne fra Expedi- 
her er af en ringe Mægtighed, da jeg nemlig 
paa flere Steder har fundet et underliggende 
Lag af mørkegraat, finkornigt og mindre sand- 
175 
holdigt Ler. 
Rhabdammina-Leret lidt efter lidt sine karakteri- 
stiske Egenskaber; det bliver mere plastisk og 
Paa de vestlige Stationer taber 
Faryen mindre udpræget grønlig — indtil vi i 
Syd for Beeren Biland (under 20" —25" Ø.L.) 
gjenfinder det graa Ler. Nordenom denne Ø 
gaar Rhabdammina-Leret længere ud i Havet 1 
vestlig Retning og naar-her op til Spitsbergens 
Sydkyst. Det grønlige Ler udmærker sig 1 ke- 
misk Henseende ved en stor Kiselsyremængde og 
det 
befinder sig, hvilken sidste giver sig tilkjende ved 
For- 
holdet mellem Jernoxydul og Jernoxyd i Rhab- 
den hvori 
ved mindre oxyderte Tilstand, 
en forholdsvis hø: Gehalt af Jernoxydul. 
dammina-Leret er i Almindelighed som 1 til 0.6. 
I Sammenhæng med Lerets Fattigdom paa 
Dyrelevninger finder vi ogsaa Kalkgehalten over- 
ordentlig ringe. Mængden af den kulsure Kalk 
overskrider neppe 2 pCt. Nogen tilsvarende Fat- 
tigdom findes ikke i Nordhavets øvrige Sedi- 
menter, eller ialfald ikke paa saa store Stræk- 
ninger udbredt med nogen lignende Regelmæs- 
sighed. —Nordhavets østlige Del er imidlertid 
ogsaa en Egn for sig selv, hvis Særegenheder 
med Hensyn til Bundens Formationer vanskelig- 
øvrige 
Medens vi langs Norges Vestkyst fin- 
gjør enhver Sammenligning med dets 
Partier. 
der, en fra Land af mere eller mindre jævnt 
skraanende Havbund, har Østhavet selv paa de 
fjerneste Punkter omtrent den samme Dybde 
Nærheden 
Betingelser kan saaledes være givne for Sedi- 
som lige i af Kysterne. Særegne 
menternes og Dyrelivets Fordeling i denne Egn 
af Havet, hvor Dybderne paa mange Steder i 
lang Afstand fra Kysterne ikke er større, end 
at vi i Qverensstemmelse med tidligere Erfarin- 
ger kan tænke os, at Bølgernes Virkninger for- 
planter sig helt ned til Bunden. 
Paa Grund af den betydelige Kiselsyre- 
mængde er det sandsynligt, at Rhabdammina- 
Leret maa have sin Oprindelse fra stærkt kvarts- 
holdige Bergarter. For at finde saadanne be- 
høver vi ikke at lede længe i de omgivende 
Lande. 
Nordkysten af Norge, paa Beeren HFiland og 
Vi møder mægtige Sandstenslag paa 
Spitsbergen, ligesom ogsaa talrige Brudstykker 
af den samme Bergart blev fundne ved de fleste 
Dybdemaalinger og Skrabninger i Østhavet. 
Med Hensyn til Spørgsmaalet om hvorfra 
disse Afleiringer har sin fornemste Kilde, kan 
